Справа № 214/5210/18
2/214/670/19
09 січня 2019 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі
головуючого судді Чернової Н.В.,
при секретарі Звада Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу №214/5210/18 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) адвоката ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (АДРЕСА_3) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, -
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2, звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу AUDI А6, 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2), відповідно до якого право власності на вказаний транспортний засіб перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_4; визнати транспортні засоби AUDI А6, 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2) та BMW Х5, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3; поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належні їм на праві спільної сумісної власності транспортні засоби та залишити у власності ОСОБА_1, із визнанням за ним права власності на транспортний засіб AUDI А6, 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_3, зареєстрований за ОСОБА_4М.), залишити у власності ОСОБА_3 транспортний засіб BMW Х5, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1; стягнути із відповідачів по справі на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви до суду та за подання заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування позову представник позивача вказала що 10.09.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3, відділом реєстрації актів цивільного стану Судацького міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, зареєстровано шлюб. За період спільного життя однією сімєю, сторони придбали у власність: 10.12.2015 року, транспортний засіб AUDI А6, 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний АЕ7880ВІ, який був зареєстрований на імя ОСОБА_3; 13.06.2018 року, транспортний засіб BMW Х5, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, який також було зареєстровано за ОСОБА_3 Починаючи з кінця травня 2018 року, стосунки позивача та відповідача стали напруженими. Вони не можуть знайти спільної мови у питаннях сімї, що приводить до виникнення конфліктів та не виключено, що в найближчому майбутньому сторони можуть розірвати шлюб. Тому позивач і почав ставити питання про поділ спільного майна та в червні 2018 року дійшов із відповідачем усної домовленості про те, що вони придбають для неї автомобіль та надалі транспортні засоби вони розподілять таким чином: автомобіль AUDI А6, залишиться у власності позивача, а новий транспортний засіб у власності відповідача. Після цього, позивач надав грошові кошти відповідачу для розрахунку за майно та ними було придбано транспортний засібBMW Х5. Проте, 13.06.2018 року, відповідач не тільки придбала автомобіль BMW Х5, але й порушила домовленість із позивачем, а саме видала довіреність на імя відповідача по справі ОСОБА_4, а також на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно до якої наділила останніх повноваженнями щодо розпорядження транспортним засобом AUDI А6, зокрема, правом на підписання договору купівлі-продажу щодо даного транспортного засобу, одержання коштів за результатами його продажу. На теперішній час, власником транспортного засобу AUDI А6 є ОСОБА_4, який перереєстрував транспортний засіб на своє імя та отримав на нього новий реєстраційний номер НОМЕР_2. Таким чином, в результаті дій відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль AUDI А6 вибув із спільної власності подружжя без згоди позивача. При цьому, представник позивача просить суд звернути увагу, що перед підписанням договору купівлі-продажу, відповідачі повинні були отримати письмову згоду ОСОБА_1 на його укладення, але цього не зробили. У звязку із такими обставинами, діючи в інтересах позивача по справі, представник позивача змушена звернутись до суду, оскільки діями відповідачів по справі порушено майнові права та інтереси позивача.
Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, у разі неявки відповідачів не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями, повернутими поштовим відділенням у звязку з закінченням терміну їх зберігання, однак у судове засідання не зявивсь, про причини неявки суд не повідомили. Будь-яких заяв про відкладення розгляду справи чи інших клопотань до суду від відповідачів не надходило. Відзив на позов у встановлений судом строк відповідачі, також, до суду не подали.
Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
При цьому, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «…сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…».
З метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, уникнення можливості зловживання учасниками справи своїми процесуальними правами, суд постановив ухвалити рішення в заочному порядку за відсутності відповідачів, з урахуванням згоди на це позивача та його представника, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України
Окрім того, представником позивача надана заява про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на вказаний вище транспортний засіб AUDI А6, забороною вчиняти будь-які дії, повязані із його користуванням та розпорядженням, яка задоволена ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 06.09.2018.
10 вересня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у вказаній справі та ухвалено рішення про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
25 вересня 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача - адвоката ОСОБА_2 про витребування доказів.
Інших процесуальних дій судом не вчинялось.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Керуючись п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-АП №102759, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Судацького міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, 10 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (дівоче прізвище Піско) зареєстровано шлюб, актовий запис №76 (а.с.13).
Від шлюбу у сторін 09.10.2010 року народився син ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №298107 від 03.11.2010 року (а.с.14).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля AUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору, 2014 року випуску є ОСОБА_3 (а.с.15).
Власником автомобіля BMW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору, 2015 року випуску, також, є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16).
Окрім того, відповідно до довіреності від 13.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8, ОСОБА_3, цією довіреністю, за попередньою досягнутою усною домовленістю з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожен з яких має право діяти окремо один від одного, продати за ціну та на умовах на свій розсуд, належний ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 673912, автомобіль маркиAUDI А6, 2014 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.17).
При цьому, на запит Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Територіальний сервісний центр №1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства Внутрішніх справ України повідомив, що згідно з даними Єдиного державного реєстру МВС, власником автомобіля AUDI А6, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов WAUZZZ4G8EN116255, була ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, 39/33. 19.06.2018 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у субєкта господарювання ТОВ «ТРАНСМЕХБУД-2015» №7221/111888/004419 від 19.06.2018 року, вказаний автомобіль зареєстрований на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Курчатова, 11/5. (а.с.82).
Як видно з копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №7221/18/004419 від 19.06.2018 року, субєкт господарювання, що здійснює торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ОСОБА_4 ОСОБА_9С.(продавець) з однієї сторони та ОСОБА_4 (покупець) з другої сторони уклали договір, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцеві транспортний засіб AUDI А6, 2014 року випуску, чорного кольору, кузов WAUZZZ4G8EN116255, свідоцтво про реєстрацію СХТ 673912, зареєстрований за власником транспортного засобу 10.12.2015. При цьому, передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту його підписання сторонами (а.с.83).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що перед наданням довіреності ОСОБА_4 та підписанням договору купівлі-продажу, відповідачі повинні були отримати письмову згоду ОСОБА_1 на вчинення вказаних правочинів, але цього не зробили, у звязку з чим вважає, що надана ОСОБА_3 довіреність ОСОБА_4 та укладений в подальшому на її підставі договір купівлі-продажу, є незаконними та мають бути визнані недійсними. Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного.
Відповідно до Конституції України, засади регулювання шлюбу і сімї визначаються виключно законами України.
Рівність прав і обовязків у шлюбі та сімї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.
Згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державних реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.
Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.
Враховуючи встановлену судом обставину відсутності згоди позивача на видачу довіреності на розпорядження цінним майном та укладення договору купівлі-продажу автомобіля з ТОВ «ТРАНСМЕХБУД-2015» від 19.06.2018 року, позивач безумовно має право, передбачене ч.2 ст.65 СК України, на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди.
Так, п.6 ст.3 ЦК України, до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
Разом з цим, відповідно до ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно з ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Окрім того, як видно з положень ч.ч.2, 3 ст.369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника уразі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
З аналізу зазначених вище норм закону у їх взаємозвязку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Вказані правочини (довіреність на розпорядження автомобілем та договір купівлі-продажу) виходять за межі дрібних побутових, позивач не надавав згоди на реалізацію автомобіля, тому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, так як його дружина не мала повного обсягу цивільних повноважень на відчуження транспортного засобу.
Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 фактично неправомірно відчужила автомобіль маркиAUDI А6, 2014 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, який є неподільною річчю, без відома та згоди позивача.
Тож, видавши довіреність 13.06.2018 року на імя, зокрема, ОСОБА_4 на право розпорядження спірним автомобілем, який є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, не отримавши згоди чоловіка на розпорядження цінним майном, за якою ОСОБА_4 уклав договір комісії на продаж автомобіля, ОСОБА_3 діяла не в інтересах сімї та вчинила недобросовісно.
При цьому, як видно з вказаної довіреності, серед іншого, у ній зазначено про те, що ОСОБА_3 з 10.08.2010 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 Зі змістом вказаної довіреності відповідачі були ознайомленні належним чином, тобто обидва відповідача знали про те, що спірний автомобіль придбаний в період перебування ОСОБА_3 у шлюбі (а.с.17).
У звязку з зазначеним, позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.06.2018 року з підстав відсутності згоди позивача на укладення договору підлягає задоволенню.
Також, позивач посилається на те, що, оскільки транспортні засоби придбані в період перебування його у шлюбі з ОСОБА_3, вони є спільною сумісною власністю подружжя, а тому, відповідно, просить суд поділити між ним та ОСОБА_3 вказані транспортні засоби та передати йому власність автомобіль AUDI А6, а транспортний засіб BMW Х5 залишити у власності ОСОБА_3.
Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.ст.60-63,68 СК України, за приписами яких будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
При цьому, порядок розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки, що є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, а в разі неподільності присудження одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізації через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що регламентовано ст.71 СК України.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з урахуванням повно та всебічно з'ясованих обставин, встановлених судом, оцінивши належність, допустимість, а також, достатність доказів, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, приймаючи до уваги, що придбані за спільні кошти та в період знаходження у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 транспортні засоби AUDI А6, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2) та BMW Х5, 2015 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, є їх спільною сумісною власністю, та виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони є законними, обґрунтованими та належним чином доведеними.
При цьому, суд наголошує на тому, що дослідженням змісту позову встановлено допущення в ньому помилки в зазначенні дати року випуску транспортного засобу AUDI А6, а саме замість вірного 2014 року, вказано 2010 рік, однак суд вважає за можливе ухвалити рішення з урахуванням вірної дати випуску автомобіля 2014 рік, на підставі обсягу наявних доказів, що, на думку суду, не буде порушенням ч.1 ст.13 ЦПК України.
Також, враховуючи повне задоволення позовних вимог, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідачів сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 2466,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.13, ч.1 ст.81, ч.1 ст.141, ч.2 ст.247, 263-265, ч.1 ст.280 ЦПК України , суд, -
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №7221/18/004419 від 19 червня 2018 року, укладений між ТОВ «ТРАНСМЕХБУД-2015» та ОСОБА_4 з моменту укладення.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 транспортні засоби AUDI А6, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2) та BMW Х5, 2015 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належні їм на праві спільної сумісної власності транспортні засоби наступним чином.
Визнати право приватної власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб AUDI А6, 2014 року випуску,номер шасі (кузова, рами) WAUZZZ4G8EN116255, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в даний час реєстраційний номер НОМЕР_2).
Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) та ОСОБА_4 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_6) по 1233 (одна тисяча двісті тридцять три) грн. 40 коп., відповідно з кожного, в рахунок сплаченого ним судового збору.
Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для предявлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судових витрат.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Суддя Н.В. Чернова