Справа № 761/9977/18
Провадження № 2/761/1122/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Фецяк Р.А.,

представник відповідача Герасименко Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва, в залі судових засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПуАТ «Банк Михайлівський», про стягнення пені та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Приватного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого просив стягнути на свою користь грошові кошти в розмірі 382 880, 00 грн., з яких пеню в розмірі 362 880, 00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних безпідставно, протягом дев`яти місяців не здійснював позивачу виплату грошових коштів в сумі 192 000, 00 грн., які перебували на рахунку останнього та які були перераховані ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на виконання Договору позики, укладеного між Товариством і позивачем. При цьому, вказана сума коштів не перевищує суму граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (200 000, 00 грн.). Вказані кошти позивач вважає вкладом з огляду на те, що вони були зараховані на його рахунок, відкритий на підставі Договору банківського рахунку № 980-052-000000150 від 25.02.2015. Зазначає, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та просить стягнути з відповідача на свою користь на підставі ч. 5 ст. 10 Закону пеню у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення та моральну шкоду, оскільки безпідставним утриманням коштів відповідач незаконно позбавив позивача права на отримання вкладу.

Представник відповідача у своєму відзиві заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Вказав, що на підставі рішення НБУ від 23.05.2016 ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, а в подальшому розпочато процедуру ліквідації. При цьому, Фонд здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного Банку з ринку у відповідності до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у правовідносинах Банку з його вкладниками/кредиторами. Оскільки в Банку було запроваджено процедуру ліквідації, підстави для стягнення коштів в іншому порядку, ніж це передбачено вказаним Законом, відсутні. Фонд розпочинає гарантовані Законом виплати тільки після затвердження виконавчою дирекцією Фонду Реєстру вкладників. Крім того, оскільки ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» перебуває в процесі ліквідації, то в силу положень ст. 36 Закону, на Фонд не може бути покладено обов`язок щодо виплати пені чи інших штрафних санкцій. Також відповідач не є виконавцем будь-яких робіт чи послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому дія вказаного Закону також не розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами. Також відповідач заперечував щодо стягнення з останнього і моральної шкоди, оскільки позивачем, на його думку, не надано до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення прав останнього, яке спричинило б завдання моральної шкоди.

Представник третьої особи також заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Вказав, що під час тимчасової адміністрації та процедури ліквідації, нарахування штрафних санкцій не здійснюється, а відтак підстав для застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» в частині стягнення з відповідача пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону, немає.

22.03.2018 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Рибак М.А. своєю ухвалою залишив позов без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

14.05.2018 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Рибак М.А. своєю ухвалою відкрив провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначення проведення підготовчого засідання.

30.08.2018 від відповідача надійшов відзив.

04.09.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив.

04.09.2018 від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності останнього.

19.09.2018 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

27.09.2018 від третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву.

08.02.2019 на підставі Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-136 справу передано до провадження судді Мальцева Д.О.

11.02.2019 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою прийняв справу до свого провадження та призначив проведення підготовчого засідання.

25.04.2019 суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О. своєю ухвалою закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої справу просив розглянути за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши письмові пояснення позивача, третьої особи, матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі фактичні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 25.02.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_2 укладено Договір № 980-052-000000150 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)», відповідно до умов якого позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні.

19.05.2016 на рахунок позивача зараховано грошові кошти в розмірі 192 000, 00 грн., які надійшли від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» згідно з Договором № 980-052-000069032 від 25.02.2015.

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12.07.2016 № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду 12.07.2016 прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора Банку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

В судовому засіданні встановлено, що до моменту введення в Банку тимчасової адміністрації, позивач із заявою про повернення коштів зі свого рахунку до Банку не звертався.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону, метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 3 Закону, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону, Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч. 1 ст. 4 Закону).

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону, Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках.

Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Відповідно до п. 6, 16 ч. 1 ст. 2 Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

З врахуванням наведеного, у спорах, пов`язаних з виконанням Банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що внаслідок несвоєчасної виплати останньому коштів з його поточного рахунку, які обліковувались на ньому, як вклад, відповідач має виплатити позивачу в порядку ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеню у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення у зв`язку з несвоєчасним виконанням своїх зобов`язань.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону, виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п. 1, 2, 3, 5 ч. 5 ст.36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону, з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно положень ч. 2 ст. 26 Закону, вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною). Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону, Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Згідно ч.3 ст.27 Закону, Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (ч. 1 ст. 28 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про включення його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

В подальшому позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача через невиплату вкладу.

31.10.2016 Окружний адміністративний суд м. Києва свою ухвалою відкрив провадження по справі № 826/16817/16 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчиняти дії.

05.04.2017 відповідно до меморіального ордеру № 1014686 відповідачем були виплачені позивачу грошові кошти з його рахунку, відкритому в ПАТ «Банк Михайлівський» в розмірі 192 005, 80 грн. та в межах гарантованої Законом суми.

06.12.2017 Окружний адміністративний суд м. Києва своєю ухвалою закрив провадження по справі по справі № 826/16817/16 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчиняти дії, - у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачу 05.04.2017 виплачені грошові кошти, які перебували на його рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський» в межах гарантованої суми.

Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовано відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 3, 22 ч. 1 ст. 1 Закону, виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно п.17 ч. 1 ст. 1 Закону, послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

При цьому, відповідно до п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Разом з тим, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошових коштів з його рахунку вже після того, як в Банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (пункт 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 15.05.2018 по справі № 761/31569/15-ц.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 362 880, 00 грн. відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, Фонд та його уповноважена особа діють в межах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконують функції спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків та не можуть вважатись виконавцями послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач, визначаючи зміст позовних вимог, також просить на підставі ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн.

Так, поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах, а тому положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані при вирішенні питання про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Крім того, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що відповідачем було завдана позивачу майнової та, як наслідок, моральної шкоди.

За таких обставин, вказана вимога також задоволенню не підлягає.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 273, 274, 279, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПуАТ «Банк Михайлівський», про стягнення пені та моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 04.09.2019.

Суддя: