ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 643/15660/15-ц

провадження № 22-ц/818/1027/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,.

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Поліщук Т.В.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позов, в якому просив стягнути з відповідача на його користь збитки в розмірі 502718,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 12 травня 2014 між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири б/н від 12 травня 2014, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко О.М. під реєстраційним номером 841. Згідно з цим договором відповідач (Продавець) передала позивачу у власність квартиру АДРЕСА_1 .

18 березня 2015 рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/15408/14-ц (№2/643/459/15) позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені, у ОСОБА_1 витребувано зазначену квартиру відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, на підставі рішення від 20 лютого 2014 Московського районного суду м.Харкова, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 07 грудня 2012 року приватним нотаріусом Бондаренко, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що він не знав і не міг знати про наявність підстав, що виникли до продажу товару, а саме про те, що договір № 2 визнаний 20 лютого 2014 Московським районним судом м. Харкова недійсним.

Вказує, що рішенням суду було встановлено, що позивач є добросовісним набувачем та майно було придбане ним за плату у ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу спірної квартири від 12 травня 2014. згідно з п. 3 договору № 1 продаж квартири було здійснено за 248000,00 (двісті сорок вісім тисяч) гривень, які позивач передав ОСОБА_2 . Вказує, що він не знав і не міг знати про те, що відповідач не мала права відчужувати це майно, оскільки згідно з п. 5 договору № 1 відповідач гарантувала, що спірна квартира до укладення договору нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена в інший спосіб, в спорі та під заставою, в тому числі податковою, не перебуває, правами третіх осіб як в межах, так і за межами України, не обтяжена, не передана в іпотеку, під забороною (арештом) відчуження, згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира не перебуває, інших обтяжень стосовно квартири не існує.

Для того, щоб відновити своє порушене право на квартиру, позивач повинен купити квартиру за тими ж характеристиками, яким відповідала квартира, яку витребувано в нього за рішенням суду.

Відповідно до Звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 станом на 07.05.2015 ринкова вартість квартири, яка витребувана в позивача, становить502718,00(пятсотдвітисячі сімсот вісімнадцять) грн. Таким чином, збитки, завдані витребуванням у позивача квартири, становлять 502718,00 грн, а тому вважає, що відповідач повинен сплатити позивачу вартість витребуваної квартири на час звернення з даним позовом до суду.

Також вказує, що йому було спричинено моральну шкоду, були заподіяні душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього та його дружини, оскільки саме з вини відповідача він був учасником судового спору, в результаті розгляду якого у нього витребувано квартиру.

Для того, щоб придбати дану квартиру, йому довелося багато років працювати, щоб отримати можливість заробити достатньо коштів для її придбання, а після її придбання внаслідок обману відповідача Рішенням суду її витребували у нього. Позивач зазнав значних душевних страждань через вірогідність того, що внаслідок витребування квартири йому та дружині залишиться ніде жити, а вартість квартири відповідач на даний момент не відшкодував. Більш того, внаслідок важкої економічної ситуації в країні на даний момент він не має грошей, щоб придбати нову квартиру, оскільки всі його заощадження були направлені на придбання квартири у відповідача. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в розмірі 502718,00 грн., моральну шкоду у розмірі 15000 грн., судовий збір у розмірі 5514,38 грн., а всього стягнути суму у розмірі 523232 (п`ятсот двадцять три тисячі двісті тридцять дві) гривень 38 копійок..

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи № 643/15660-15-ц не було встановлено, що ОСОБА_2 , як продавець вчинила цивільне правопорушення, у неї була протиправна поведінка, наявність вини, натомість законність вчиненого правочину була перевірена нотаріусом. У зв`язку із чим на продавця не може бути покладена відповідальність у формі відшкодування збитків. Зазначає, що судом безпідставно стягнуті збитки майже у два рази більше ніж вартість квартира, визначена в договорі. Звіт, який був покладений в основу рішення не складено експертною установою, у зв`язку із чим відповідний звіт не може бути прийнятий судом, як письмовий доказ. Також судом не було надано правової оцінки клопотанню про залучення до участі у справі спадкоємців ОСОБА_5 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, не були розглянуті численні клопотання відповідача про зупинення провадження, чим були порушені норми процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Також посилається на те, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди не ґрунтується на законі. Ані в договорі купівлі-продажу спірної квартири, ані в законі можливість стягнення моральної шкоди в даному випадку не передбачена.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 була власником квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті спадщину прийняв її син ОСОБА_7 , якому 12 березня 1996 року державним нотаріусом 11-ї Харківської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, реєстровий №2-1126.

Проте, право власності у встановленому законом порядку за ОСОБА_7 зареєстровано не було.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцем після його смерті є син ОСОБА_4 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2013 року ОСОБА_4 надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Між тим, заочним рішенням від 12 липня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_5

07 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 01 березня 2013 року заочне рішення від 12 липня 2012 року скасовано.

Ухвалою суду від 25 березня 2013 року позовну заяву ОСОБА_5 про визнання за ним право власності на квартиру залишено без розгляду.

12 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири б/н від 12.05.2014, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу під реєстраційним номером 841. Згідно з цим договором ОСОБА_2 (Продавець) передала ОСОБА_1 у власність квартиру АДРЕСА_1 .

18 березня 2015 року рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/15408/14-ц (№2/643/459/15) залишеним без змін судовими рішенням судів апеляційної та касаційної інстанції від 26 листопада 2015 року та 12 жовтня 2016 року у ОСОБА_1 витребувано зазначену квартиру.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року (справа № 643/11108/13-ц) позов ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 визнано недійсним та визнано за ОСОБА_4 право власності.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2017 року вказане судове рішення скасовано та призначено справу до розгляду.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , недійсним та визнання за ОСОБА_4 права власності на зазначену квартиру у порядку спадкування за законом - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко О.В. 07 грудня 2012 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року набрала законної сили.

Суд першої інстанції вважав, що збитки, завдані витребуванням у позивача квартири, становлять 502 718,00 грн., а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частини.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 А за договором купівлі-продажу від 12 травня 2014 року, тоді як вказана квартира була вилучена у нього та визнано право власності на неї за та ОСОБА_4 ,що спричинило йому збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При цьому відповідно до ст. 660 Цивільного кодексу України, якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред`явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця.

Якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця.

Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була залучена до участі у справі , за результатами розгляду якої було ухвалено рішення про витребування квартири у добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 661 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що покупець ОСОБА_1 на час укладення договору купівлі продажу квартири не знав і не міг знати про наявність підстав, що виникли до її продажу, для вилучення у нього в подальшому придбаної квартири за рішенням суду на користь третіх осіб.

Згідно з практикою ЄСПЛ (рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі ст. 661 ЦК України. У разі якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до ст. 661 ЦК звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до його продажу.

Разом з тим, вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суд має виходити з того, що вартість спірного майна визначається погодженням сторін, а за його відсутності дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на наявний у матеріалах справи звіт про визначення ринкової вартості нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 станом на 07.05.2015 ринкова вартість квартири, яка витребувана в позивача, становить 502 718,00 грн.

Висновок складений суб`єктом оціночної діяльності, доказів на спростування зазначеного висновку відповідач суду не надав.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з продавця ОСОБА_2 на користь покупця ОСОБА_1 дійсну вартість квартири, вилученої у ОСОБА_1 за рішенням суду на користь третіх осіб з підстав, що виникли до її продажу.

Такі висновки відповідають позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеній в ухвалі від 22 листопада 2017 року у справі № 640/14719/15-ц.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачу спричинено моральну шкоду, були заподіяні душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього та його дружини, оскільки саме з вини відповідача він був учасником судового спору, в результаті розгляду якого у нього витребувано квартиру.

Однак судова колегія не погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Частиною другою п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За встановленими обставинами справи правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 випливають із договору купівлі-продажу від 12 травня 2014 року, який не визнано недійсним. Умовами зазначеного договору відшкодування моральної шкоди не передбачено. Положеннями Цивільного кодексу не передбачена відповідальність сторін договору у вигляді компенсації моральної шкоди.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 знала про наявність заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року на час укладення договору купівлі-продажу від 12 травня 2014 року.

Тому, висновки суду першої інстанції про доведеність протиправних дій ОСОБА_2 та наявність підстав для стягнення моральної шкоди у відповідності до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України є помилковими.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду відповідно скасуванню в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 15000 грн., із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Рішення суду в частині відшкодування збитків в розмірі 502718,00 грн. відповідає вимогам закону, тому залишається без змін.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 15000 грн. скасувати, у задоволені цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна