ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/992/18

Головуючий у першій інстанції - Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/758/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Іванової Г.П., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області у складі судді Лібстера А.С. від 10 січня 2019 року, місце ухвалення рішення смт. Куликівка, дата складання повного тексту рішення 10 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги заявленого позову Акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк'' обґрунтовувало тим, що 17.10.2014 року відповідно до кредитного договору №б/н, укладеного шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 02.10.2018 року утворилась заборгованість за вказаним договором у розмірі 13 873 грн. 24 коп., що складається з наступного: заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3 737 грн. 46 коп., пеня - 8 998 грн. 96 коп., а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 636 грн. 82 коп. - штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості за укладеним кредитним договором позивач просив стягнути на свою користь із відповідача, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 762 грн.

Заочним рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 10.01.2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 10.01.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи. Акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк'' у доводах апеляційної скарги вказує, що відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, заява разом з Умовами, Правилами та Тарифами є договором про надання банківських послуг, що не суперечить висновкам Верховного Суду України по справі № 755/18246/15-ц від 07.03.2018 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідно до положень статті 1054 ЦК України, сторони узгодили всі істотні умови договору та взяли на себе зобов`язання з належного його виконання. З посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, позивач вказує на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про правомірність збільшення процентної ставки, що визначена як змінювана за умовами укладеного договору та про зміну якої до 34,8% та до 43,2% відповідача було повідомлено шляхом надсилання повідомлення на телефон клієнта, відповідно 01.08.2014 року та 01.03.2015 року. При цьому позивач зазначає про те, що оскільки відповідачем не було надано заперечень щодо зміни відсоткової ставки, в силу вимог п.1.1.3.2.9. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодився з новими умовами кредитування. В доводах апеляційної скарги з посиланням на приписи статей 535, 628, 629, 630, 1056 ЦК України, статті 11 Закону України ''Про захист прав споживачів" Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" стверджує про законодавчо визначену обов`язковість укладеного договору та можливість відповідача відмовитись від запропонованих банком умов. Доводи апеляційної скарги вказують, що під час розгляду справи відповідачем не було спростовано існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості, відсутності обмеження у праві вибору умов кредитування, а також відсутності звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.155,156), не з`явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Рожко С.М. підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між сторонами даного спору 17.10.2014 року шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ''ПриватБанку'' (а.с.7) було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 , уклавши із банком вказаний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушувала зазначені зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Як вбачається із наданого позивачем суду розрахунку заборгованості відповідача за договором від 17.10.2014 року (а.с.4,5-6), у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов укладеного із банком договору, станом на 02.10.2018 року сума заборгованості за даним договором становить 13 873 грн. 24 коп., яка складається з наступного: заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3 737 грн. 46 коп., пеня - 8 998 грн. 96 коп., а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 636 грн. 82 коп. - штраф (процентна складова).

При цьому заборгованість за тілом кредиту до стягнення не пред`явлена. У розрахунку заборгованості за договором, починаючи з 01.01.2016 року, відсутня така розрахункова величина, як заборгованість за тілом кредиту. Сума пені нарахована в розмірі 8 998 грн. 96 коп.

У розрахунку зазначено, що процентна ставка (поточна та прострочена) з 17.10.2014 року до 01.04.2015 року становила 34,80%, з 01.04.2015 року складала 43,20%, а з 01.01.2016 року - 3,60. Відповідачу нараховано відсотків за користування кредитом у розмірі 3 737 грн. 46 коп.

Як вбачається із оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 10.01.2019 року, позов в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафу суд вважав недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із положень пункту 1.1.3.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами договору, а також із приписів статті 1056-1 ЦК України, яка регламентує проценти за кредитним договором.

При цьому суд першої інстанції у оскаржуваному заочному рішенні суду першої інстанції від 10.01.2019 року обґрунтовано зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, який тип процентної ставки застосовано сторонами укладеного договору, у тому числі, і досягнення домовленості щодо застосування змінюваної процентної ставки, встановленої відповідно до вимог частин 4-6 статті 1056-1 ЦК України. При цьому належних доказів щодо повідомлення відповідача про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) будь-яким способом - направлення виписки, СМС - повідомлення тощо, позивач суду не надав.

Починаючи з 09.01.2009 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку'', умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті також прийнято до уваги роз`яснення, викладені у абзацах 1,3,4 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 ''Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин''.

З врахуванням наведеного, а також положень пункту 2.1.1.5.4. Умов та Правил надання банківських послуг, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач була позбавлена передбаченої законом гарантії отримати попередження про зміну процентної ставки за 15 днів, а також права щодо непогодження на зміну умов договору, і, у випадку незгоди із запропонованими змінами, ініціювати розірвання договору. За даних обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, і при цьому позивач не надав суду належних та допустимих доказів відносно того, що відповідач була повідомлена та погодилась на зміну процентної ставки хоча б своєю мовчазною згодою.

Судом першої інстанції зазначено у оскаржуваному заочному рішенні від 10.01.2019 року, що оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, згідно матеріалів даної справи, не відповідало Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, які втратили чинність 10.06.2017 року, проте, були чинними станом на 17.10.2014 року.

Розглядаючи вимоги заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафів, суд першої інстанції, виходячи із положень статті 549 ЦК України, яка регулює поняття неустойки, обґрунтовано зазначив у оскаржуваному заочному рішенні від 10.01.2019 року, що відповідно до вказаної норми права, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення, а саме, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За даних обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги банку про стягнення з боржника одночасно пені та штрафу за невиконання умов кредитного договору не узгоджуються із приписами норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Приймаючи до уваги фактичні обставини даної справи, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному заочному рішенні від 10.01.2019 року, що за відсутності позовних вимог про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсутності посилання у позовній заяві на ті обставини, коли виникла заборгованість за тілом кредиту, відсутності виписки по рахунку відповідача за період з 17.10.2014 року по 02.10.2018 року, відсутності належних та достатніх даних у розрахунку заборгованості за договором про строк та розмір заборгованості за тілом кредиту, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відповідачем пені на вказану суму заборгованості. Зважаючи на вищезазначений висновок суду про необґрунтоване нарахування відповідачу процентів за користування кредитом, суд першої інстанції вказав у оскаржуваному заочному рішенні від 10.01.2019 року, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині нарахування пені за загальною сумою простроченого зобов`язання.

При перевірці розміру нарахованої процентної складової штрафу суд першої інстанції дійшов висновку, що вона нарахована на суму 12 796 грн. 40 коп. (5%) та становить 636 грн. 82 коп., у свою чергу, сума 12 796 грн. 40 коп. складається із суми заявлених до стягнення процентів - 3 737 грн. 46 коп. та пені 8 998 грн. 96 коп., тобто, позивач проводив нарахування неустойки на неустойку (штраф на пеню), що на думку суду першої інстанції, не узгоджується із засадами розумності та справедливості.

Акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк'' у доводах апеляційної скарги вказує, що відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, заява разом з Умовами, Правилами та Тарифами є договором про надання банківських послуг, що не суперечить висновкам Верховного Суду України по справі № 755/18246/15-ц від 07.03.2018 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідно до положень статті 1054 ЦК України, сторони узгодили всі істотні умови договору та взяли на себе зобов`язання з належного його виконання. З посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, позивач вказує на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про правомірність збільшення процентної ставки, що визначена як змінювана за умовами укладеного договору та про зміну якої до 34,8% та до 43,2% відповідача було повідомлено шляхом надсилання повідомлення на телефон клієнта, відповідно 01.08.2014 року та 01.03.2015 року. При цьому позивач зазначає про те, що оскільки відповідачем не було надано заперечень щодо зміни відсоткової ставки, в силу вимог п.1.1.3.2.9. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодився з новими умовами кредитування. В доводах апеляційної скарги з посиланням на приписи статей 535, 628, 629, 630, 1056 ЦК України, статті 11 Закону України ''Про захист прав споживачів" Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" стверджує про законодавчо визначену обов`язковість укладеного договору та можливість відповідача відмовитись від запропонованих банком умов. Доводи апеляційної скарги вказують, що під час розгляду справи відповідачем не було спростовано існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості, відсутності обмеження у праві вибору умов кредитування, а також відсутності звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 10.01.2019 року, оскільки вони не спростовують вищезазначених висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості заочного рішення суду першої інстанції від 10.01.2019 року не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, оскільки висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

В ході апеляційного розгляду даної справи представником Акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' було надано письмове пояснення (а.с.135), в якому зазначено, що у розрахунку заборгованості відповідача за період з 01.01.2016 року по 02.10.2018 року некоректно було визначено всі складові заборгованості на вказану дату. А саме, як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17.10.2014 року, укладеним між сторонами даного спору, станом на 31.07.2018 року (а.с.136-139), розмір заборгованості відповідача становить 5 445 грн. 12 коп., з яких: 2 540 грн. 32 коп. - тіло кредиту, 2 169 грн. 32 коп. - нараховані відсотки, штраф: 500 грн. - фіксована частина, 235 грн. 48 коп. - процентна складова.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч.1 статті 4 ЦПК України регламентовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, ч.3, ч.6 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищенаведені норми права та виходячи із засад змагальності сторін, визначених ч.1 статті 12 ЦПК України, надані позивачем на стадії апеляційного розгляду даної справи документи не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 10.01.2019 року.

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 10.01.2019 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: