Справа № 126/1871/18
Провадження № 22-ц/801/1591/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 рокуСправа № 126/1871/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Губко В. І.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору без номера від 17 липня 2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 1100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 %. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 травня 2018 року має заборгованість у розмірі 90983,76 грн..

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість по кредитному договору у розмірі 90983,76 грн., яка складається з наступного: 1096,46 грн. - заборгованість за кредитом, 79769,69 грн. - відсотки за користування кредитом, 5308,86 грн. - пеня та комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4308,75 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що аналізуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 16 липня 2013 року, яку позивачем надано на обґрунтування виникнення між сторонами договірних відносин, встановлено, що позичальником у даному договорі значиться ОСОБА_1 . При цьому, згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , прізвище відповідача вказано як ОСОБА_1 . Дані розбіжності позивачем не усунуто. Суд не може ґрунтувати своє рішення на припущеннях, тому припускати, що даний договір був укладений між сторонами, а в прізвищі позичальника наявна описка є неправомірним та безпідставним.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк»подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 16 липня 2013 року було підписано іншою особою, а не відповідачем, оскільки залишено поза увагою те, що в анкеті-заяві містяться також відомості про те, що паспортні дані, номер ідентифікаційного коду відповідача та від руки вписано прізвище відповідачем. Зазначення в анкеті прізвище ОСОБА_1 , замість ОСОБА_1 є опискою. Відповідач укладання кредитного договору не оспорював, про наявність між сторонами кредитних зобов`язань не заперечував.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Відповідно до копії анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 17 липня 2013 року, ОСОБА_1 прийняв умови договору приєднання, уклавши договір шляхом підписання заяви та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17 липня 2013 року, за клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31 травня 2018 року рахується заборгованість у розмірі 90983,76 грн., яка складається з наступного: 1096,46 грн. - заборгованість за кредитом, 79769,69 грн. - відсотки за користування кредитом, 5308,86 грн. - пеня та комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4308,75 грн. - штраф (процентна складова).

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено тієї обставини, що анкета-заява підписана саме відповідачем, оскільки в ній зазначено прізвище ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , колегія суддів вважає зробленим за неповного з`ясування усіх обставин справи, оскільки в анкеті-заяві містяться інші відомості про те, що вона підписана саме відповідачем, зокрема його паспортні дані, номер ідентифікаційного коду, прізвище відповідача, яке ним написано власноручно, а тому позивачем доведено ту обставину, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 16 липня 2013 року укладена саме з відповідачем.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1096,46 грн. є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

У той же час, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам, пені та штрафах з огляду на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 17 липня 2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 липня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17 липня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (липень 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 липня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги банку про стягнення процентів, пені та штрафів з відповідача є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 17 липня 2013 року, так як Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Разом з тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі 347/1910/15-ц.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав.

Враховуючи зазначене, позивачем не доведено розмір заборгованості по процентам також з цих підстав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував факту укладення кредитного договору зі всіма його умовами та не спростував наданий позивачем розрахунок і не скористався своїм правом на подання клопотання про призначення експертизи для визначення дійсного розміру заборгованості, є безпідставними, адже позивачем не надано суду розрахунку заборгованості з врахуванням процентної ставки, яка відповідала умовам договору, оскільки доказів належного повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки позивачем не надано, а проценти нараховувалися також на пеню, що суперечить частині другій статі 550 ЦК України.

Відтак доводи банку про те, що відповідач не спростував наданий ним розрахунок заборгованості, не дають підстав вважати, що такий розрахунок відповідав вимогам законодавства та умовам укладеного між сторонами договору (Постанова Верховного Суду від 27 грудня 2018 року, справа № 275/253/16-ц).

Також відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15, Верховним Судом у постановах від 06 червня 2018 року в справі № 723/2304/15-ц, від 06 червня 2018 року в справі № 548/15991/13ц, від 20 червня 2018 року в справі № 554/2254/16-ц, від 10 жовтня 2018 року в справі № 511/1549/16-ц.

Фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (пункт 2.1.1.7.6. Умов та правил) не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 17 липня 2013 року станом на 31 травня 2018 року в сумі 1096,46 грн за тілом кредиту.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог за подання позовної заяви в сумі 21,14 грн та апеляційної скарги в сумі 31,72 грн.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 липня 2013 року станом на 31 травня 2018 року в сумі 1096 (одна тисяча дев`яносто шість) гривень 46 копійок по тілу кредиту.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір за подання позовної заяви в сумі 21 (двадцять одна) гривня 14 копійок та апеляційної скарги в сумі 31 (тридцять одна) гривня 72 копійки, всього 52 (п`ятдесят дві) гривні 86 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

Підпис Т. О. Денишенко

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота