Справа №345/2861/18
Провадження № 2/345/48/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Кардаш О.І., з участю секретаря судового засідання Заткальницької Н.І., розглянувши у порядку загального провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. Він зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, яка є його матір`ю та з якою у них укладено спадковий договір. До січня 2018 позивач проживав у вищевказаній квартирі, проводив ремонтні роботи, купував побутову техніку з метою подальшого проживання. Через погіршення стосунків з відповідачем позивач тимчасово проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, надіючись, що стосунки з мамою з часом покращаться. Проте, в лютому 2018 він виявив, що в дверях квартири № 20 по вул. Хіміків в м. Калуш Івано-Франківської області поміняні замки і доступу до житла в нього немає. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати доступ до квартири, що остання ігнорувала, а тому він був змушений звернутися до поліції та в ЖЕК, які встановили порушення його прав. Вважає дії позивача неправомірними, а тому звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить зобовязати відповідача не чинити перешкод в користування квартирою № 20 по вул. Хіміків, 24 в м. Калуш Івано-Франківської області шляхом вселення його до житла та зобовязання відповідача забезпечити вільний доступ до квартири.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов. Зокрема вона вказала, що відомості в позовній заяві ОСОБА_1 не відповідають дійсності, а саме вважає мотивом подання даного позову - майбутнє його використання при розгляді її позовної заяви про розірвання спадкового договору між сторонами. Так, ОСОБА_1 справді являється її сином, який протягом життя проживав з іншою сім`єю. У звязку з тим, що йому необхідно було виготовити закордонний паспорт, то за його проханням вона погодилась на реєстрацію ОСОБА_1 у своєму житлі. Періодична його поява в квартирі пояснюється укладеним спадковим договором, умови якого він не виконує. З 1999 син проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому він є таким, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою № 20 по вул. Хіміків, 24 в м. Калуш Івано-Франківської області. У звязку з цим ОСОБА_2 просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та визнати його таким, що втратив право на користування спарною квартирою.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 скористалася своїм правом подання відзиву, в якому зазначила, що ОСОБА_1 у спірній квартирі зареєстрований з лютого 2009. Квартиру по вул. Пушкіна, 7/32 в м. Калуш винаймає його колишня дружина і дане житло не належить ОСОБА_1, а тому вважає твердження ОСОБА_2 з приводу того, шо її син в 1999 забрав речі та переїхав проживати джо дружини голослівними. Окрім цього, з лютого 2002 ОСОБА_1 постійно виїжджав до США. З січня 2018 ОСОБА_1 через неприязні стосунки з матір`ю справді не проживає у спірному житлі, однак, в лютому 2018, повернувшись він виявив, що доступу до квартири не має, а іншого житла в нього немає. В житлі залишились його особисті речі, а тому він був змушений звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом. З урахуванням викладеного вважає підстави не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі поважними, а позов ОСОБА_2 безпідставним.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доводи наведені в позові та відзиві на зустрічний позов підтримали та пояснили, що ОСОБА_6 не мав можливості проживати у спірній квартирі оскільки не мав до неї доступу. Просили суд зобовязати відповідача не чинити перешкод в користування квартирою № 20 по вул. Хіміків, 24 в м. Калуш Івано-Франківської області шляхом вселення його до житла та зобовязання відповідача забезпечити вільний доступ до квартири, а в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в задоволенні позову ОСОБА_6 просили відмовити оскільки він ніколи не проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 та не робив жодних капітальних ремонтів. Інколи син провідував матір. Зазначили, що ОСОБА_2 була вимушена змінити замки з метою захисту себе, оскільки колишня дружина сина приходила до неї вчиняла сварки та погрожувала їй. Окремо зазначила, що прописала сина, оскільки йому потрібно було оформити закордонний паспорт, а в дійсності він з нею проживав протягом 3 місяців, коли посварився з своєю співмешканкою.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він являється однокласником ОСОБА_6 Йому відомо, що ОСОБА_6 проживає на зйомній квартирі по вул. Пушкіна в м. Калуш з колишньою дружиною та дитиною. Був випадок, коли він з позивачем йшов на квартиру АДРЕСА_1 для того щоб останній забрав свої речі, однак двері в житло були закриті про що було складено відповідний акт. Підтвердити факт проживання ОСОБА_6 в спірному житлі не може.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що являється сусідкою ОСОБА_2 Зазначила, що ОСОБА_6 ніколи не проживав з мамою протягом тривалого часу, а один раз жив 3 місяці під час чого зробив косметичний ремонт в одній із кімнат. Вказала, що була свідком того, як колишня дружина ОСОБА_6 з дитиною стукали в двері до ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 вказав, що знайомий з ОСОБА_2, оскільки вони проживають в одному під`їзді по вул. Хіміків, 24/3. Її син навідувався в квартиру матері в період, коли робив там ремонт, чи проживає він там зараз йому невідомо. Зазначив, що за вказаною адресою проживає більше 10 років протягом яких ОСОБА_1 там не проживав та місце його проживання йому не відоме.

Свідок ОСОБА_11 суду вказала, що ОСОБА_6 з ОСОБА_2 не проживав, інколи заходив провідати її. Ствердила, що справді мав місце конфлікт між ОСОБА_2 та колишньою дружиною її сина в ході якого остання її побила, після чого і були змінені замки в спірному житлі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, перевіривши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та він зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить матері на праві приватної власності (а.с. 4, 35).

Однак, згідно актів від 27.03.2018 №64 та від 10.08.2018 ОСОБА_1 в спірній квартирі не проживає, а тільки зареєстрований в ній (а.с. 26, 34). З акту обстеження матеріально-побутових умов від 27.08.2018 вбачається, що до січня 2018 ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 постійно не проживав (а.с. 57)

З пояснень ОСОБА_2, що не заперечив ОСОБА_1, вона зареєструвала сина у своєму житлі на його прохання, оскільки йому потрібно було оформити документи для виїзду до США. Даний факт знаходить своє підтвердження, оскільки в матеріалах справи наявні світлокопії закордонного паспорту ОСОБА_1 та водійських прав, які підтверджують факт виїзду його до США (а.с. 49-55, 56).

Отже, ОСОБА_1 вселився до спірного житла за згоди власника ОСОБА_2 з метою отримати документи, а не проживати в ньому.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із частиною 1 статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи є зазначене приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням та чи не зберігає ця особа за собою право власності чи користування іншим житлом.

За змістом наведених норм, право на користування житлом випливає зі статусу осіб, - чи є вони членами сім»ї власника, чи іншими особами, в цьому статусі та виходячи зі змісту домовленості між такими особами та власником щодо порядку користування житловим приміщенням.

Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що підставою реєстрації ОСОБА_1 в спірній квартирі є його фактичне проживання в ній. Також не знайшов своє підтвердження і той факт, що ОСОБА_2 фактично дала згоду на проживання у належній їй на праві власності квартирі своєму сину ОСОБА_1 В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 у спірному житлі проживав лише протягом 3 місяців і зробив косметичний ремонт кімнати.

ОСОБА_1 суду пояснив, що він має намір проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак в силу неприязних стосунків з мамою тимчасово проживає за іншою адресою з колишньою дружиною, а матір чинить йому перешкоди в доступі до спірного житла.

Матеріали справи містять докази, які вказують на неприязні відносини між сторонами спору.

Однак, ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, факт звернення ОСОБА_2 до суду із зустрічним позовом вказує на те, що остання, як власник квартири, звернулася до суду з метою захисту свого права.

Встановлено, що ОСОБА_1 справді звертався до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області з проханням прийняти міри до невідомих йому осіб, які змінили у вхідних дверях квартири АДРЕСА_2 замки (а.с. 5). Також, 06.07.2018 в ході обстеження було встановлено, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди у користуванні квартирою (а.с. 6).

Однак, пояснення ОСОБА_2 з приводу підстав для зміни замків також знайшли своє підтвердження. Зокрема, згідно висновку Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 27.11.2017 колишній дружині сина - ОСОБА_12 за фактом скандалу та погроз ОСОБА_2 було винесено письмове попередження (а.с. 37). Також те, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 були конфлікти підтвердили свідки.

Суд приходить до висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1 не доведено обставини їх спільного проживання з мамою та ведення спільного господарства як сім`ї відповідно, зі статусом члена сім`ї.

Щодо посилань представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 з приводу недопустимості його виселення в силу відсутності у нього іншого постійного місця проживання слід зазначити, що справді рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.07.2016 шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 48), а квартира яку вони винаймають належить іншим особам (а.с. 58). Однак, цей факт не випливає зі змісту норм Житлового кодексу України щодо виселення.

В силу ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із положень цивільного законодавства, яким гарантовано власнику майна захист його прав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та відмови в позові ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом .

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, квартирою №20 по вул. Хіміків,24 в м.Калуш Івано-Франківської області задовольнити.

ОСОБА_13 ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою по вул.Хіміків, 24/20 в м. Калуші Івано-Франківської області.

Стягнути із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: