Ухвала

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 757/4566/18-ц

провадження № 61-47258ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року у складі судді Матійчук Г. О. та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача щомісяця, починаючи з 01 листопада 2016 року до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрирічного віку, у залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неповнолітній син сторін проживає разом із позивачем, перебуває на її утриманні, для забезпечення належного розвитку дитини син відвідує платні заняття, займається з репетиторами. Водночас, дитина за станом свого здоров'я потребує постійного лікування. Батько не надає допомоги на дитину з 2016 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29 січня 2018 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто із ОСОБА_5 у дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

21 листопада 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та закрити провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2018 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 26 грудня 2018 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали, а саме: звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку касаційного оскарження, у якій навести підстави для поновлення такого строку.

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яка обґрунтована тим, що копію повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року отримано лише 24 жовтня 2018 року.

Розглядаючи заяву ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд виходить із наступного.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частин першої, другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд вважає, що ця заява підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, зокрема отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 24 жовтня 2018 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Разом з тим, оскільки касаційна скарга ОСОБА_5 містить доводи, які свідчать про наявність підстав передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про можливість перегляду судових рішень у цій малозначній справі у касаційному порядку.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з огляду на наступне.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги ОСОБА_5, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 182 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахував матеріальне становище відповідача, стан його здоров'я та відсутність на його утриманні інших осіб, потребу в додаткових витратах на дитину, пов'язаних із її станом здоров'я і навчанням, вимоги розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, що є необхідним забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та прийняв законну й обґрунтовану постанову, яка відповідає вимогам статті 382 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України, не залишив позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Зокрема апеляційний суд правильно зазначив, що такі доводи відповідача правильність висновків районного суду про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітнього сина не спростовують.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, частиною першою статті 127 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частинами першою та другою статті 390 ЦПК України, пунктом 5 частини другої, частинами п'ятою і шостою статті 394, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Карпенко С. О. Погрібний