КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 371/1031/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/1952/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

суб`єкти оскарження

державний виконавець Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкраба Тетяна Василівна

начальник Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кармазін Роман Миколайович

стягувач ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Капшук Л.О., у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_4, державний виконавець Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкраба Тетяна Василівна, начальник Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кармазін РоманМиколайович,

в с т а н о в и в :

03.09.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати постанову старшого державного виконавця Миронівського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкраба Т.В. від 15.08.2018 неправомірною, зобов`язати начальника Миронівського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Кармазіна Р.М. скасувати цю постанову та зобов`язати старшого державного виконавця Шкраба Т.В. поновити її право шляхом повернення стягувачу ОСОБА_4 виконавчого листа.

В обґрунтування скарги зазначала, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 07.06.2018 задоволено позов ОСОБА_4 до неї про виселення з житлового будинку АДРЕСА_1. Стягувачу було видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання. Проте, рішення суду нею оскаржено та 22.08.2018 Апеляційним судом Київської області прийнято рішення про відкриття апеляційного провадження. 23.08.2018 вона отримала постанову державного виконавця Миронівського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкраби Т.В. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного судового рішення. Оскільки виконавче провадження відкрито за рішенням, яке не набрало чинності, зміст постанови про відкриття виконавчого провадження не відповідає змісту судового рішення, не містить обов'язкових реквізитів, а постанова надіслана їй з порушенням встановленого строку, просила визнати неправомірним таке рішення державного виконавця та поновити її права як боржника шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та поверненням стягувачу виконавчого листа.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22.10.2018 у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права. А саме, суд не звернув уваги на те, що виконавче провадження № 51647307 не має ніякого відношення до виконавчого провадження № 57000590, яке відкрито на виконання рішення Миронівського районного суду від 07.06.2018. Постанова про відкриття виконавчого винесена 15.08.2018, а надіслана боржнику 20.08.2018, тобто з порушенням визначених законом строків та суд не перевірив вручення даної постанови боржнику.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.06.2018 Миронівським районним судом Київської області прийнято рішення про виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 640 грн судового збору.

На виконання цього судового рішення Миронівським районним судом Київської області 09.08.2018 видано виконавчий лист, у якому вказано, що рішення набрало законної сили 16.07.2018.

14.08.2018 року боржник через представника звернулася до Миронівського ВРДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про прийняття виконавчого листа до примусового виконання.

15.08.2018 старшим державним виконавцем цього відділу ШкрабоюТ.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, номер виконавчого провадження 51647307.

Надалі постановою від 22.10.2018 виправлена описка у постанові про відкриття виконавчого провадження в частині зазначення неповної адреси житлового приміщення, з якого підлягає виселенню боржник.

У матеріалах виконавчого провадження, яке оглядалося судом першої інстанції міститься супровідний лист про надіслання копії постанови про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження, який складено у день винесення постанови.

З підстав подання відповідачем апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження за скаргою на судове рішення державним виконавцем 03.09.2018 винесено постанову ВП № 57000590 про зупинення виконавчого провадження. Виконавчі дії у виконавчому провадженні не здійснюються.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження є правомірними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам процесуального права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 5 ст. 26 цього ж Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі і за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За матеріалами справи встановлено, що стягувач ОСОБА_4 звернулася до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду та надала виконавчий лист, у якому було зазначено, що рішення суду набрало законної сили.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що дії державного виконавця відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та державний виконавець не мав правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу чи для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відкриття в подальшому апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду, за яким було видано виконавчий лист не свідчить про неправомірність дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, оскільки він діяв на підставі документів, наданих стягувачем, а саме виконавчого листа, який на час відкриття виконавчого провадження був чинний, не був визнаний недійсним, не був відізваний органом, який видав виконавчий лист, не був визнаний таким, що не підлягає виконанню тощо.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 постановою державного виконавця від 03.09.2018 виконавче провадження зупинено.

Оскільки дії державного виконавця відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження відкрите на виконання рішення суду, яке не набрало законної сили не спростовують висновків суду, оскільки на час відкриття виконавчого провадження у виконавчому листі було вказано, що рішення суду набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем постанова про відкриття виконавчого провадження направлена їй з порушенням, визначених законом строків, не впливають на висновки суду, оскільки у скарзі заявниця не просила визнати саме ці дії (бездіяльність) державного виконавця неправомірними. Суд першої інстанції розглянув скаргу в межах заявлених вимог та підстави для виходу за межі заявлених вимог відсутні.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 29.01.2019.

Головуючий

Судді