Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/5598/17
Провадження № 22-ц/810/173/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Гаврилюка В. К., Луганської В. М.,

за участю секретаря Вовчанської С. В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник відповідача Шишелова Наталя Валеріївна,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04 червня 2018 року, ухвалене 04.06.2018 року у складі судді Фастовця В. М. в м. Лисичанську

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в обгругрування якого посилався на те, що 01.02.2011 року між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вважає, що підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те

Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Позивач вважає, що заявою відповідачки підтверджується той факт, що відповідачка ОСОБА_1 була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй у письмовій формі для ознайомлення.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року року за останньою утворилась заборгованість в сумі 32428,11 грн, яка складається з: 1351,13 грн - заборгованість за тілом кредиту, 25456,59 грн заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом; 3600,00 грн нарахованої пені та комісії, а також штрафів- 500 грн фіксованої частини та 1520,39 грн процентної складової.

Просив суд стягнути з відповідачки загальну суму заборгованості та сплачені судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 04.06.2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1351,13 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 25456,59 грн. Відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.02.2011 у вигляді заборгованості за пенею та штрафами у загальному розмірі 5620,39 грн відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у відповідача виникла з 29 квітня 2011 р. (колонка «сальдо простроченої заборгованості за кредитом»), останній платіж відповідачем був здійснений 25 березня 2014 р. (колонка "сума погашення за наданим кредитом" ), і не переривав сплив строку позовної давності. Таким чином, позовна давність сплила 26 березня 2017 р. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 18 вересня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності без поважних причин. При цьому суд першої інстанції зазначив, що розрахунок заборгованості суми 100 грн від 25.07.2014 та 100 грн від 28.08.2014 не є сумами погашення кредиту, здійсненними відповідачкою, оскільки як вбачається з виписки за картою операції здійсненні 25.07.2014 та 28.08.2014 є службовими операціями - скасуванням штрафу за прострочення.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також недоведенність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що банком пропущено строки позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Сторони, та представниця відповідачки адвокат Ларченко Н.В., яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «Приватбанк».

Щодо відповідачки ОСОБА_1 , то колегією суддів встановлено, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Луганській області, а.с. 237, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

За зазначеною адресою відповідач ОСОБА_1 рекомендовані поштові відправлення щодо виклику до суду не отримує.

На запит апеляційного суду ЛД АТ «Укрпошта» надана відповідь від 15.11.2019 року № Д-18548, що листи рекомендовані з позначкою «Судова повістка» на ім`я ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою повернено за зворотною адресою.

Також, з метою з`ясування місця перебування ОСОБА_1 на запит апеляційного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України повідомлено, що станом на 13.11.2019 року в реєстрі застрахованих осіб відомості про нарахування заробітної плати (доходу), сплату страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про застраховану особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 2019 рік відсутні, а.с.74, т.2.

У зв`язку із наведеним у відповідності до вимог п. 11 ст.128 ЦПК України судом розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України на 09.10.2019 року, 06.11.2019 року, 11.12.2019 року, а.а.с. 51, 61, 72 т.2.

Колегія суддів, враховуючи, що апеляційним судом вжиті всі заходи щодо повідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи, за адресою, зазначеною як позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», так і представницею Ларченко Н.М. у запереченнях на позовну заяву та заяві про застосування строку позовної давності до вимог позивача, а.а.с.58-60, т.1, а тому вважає, що відповідачка та представниця останньої мали можливість вжити заходів, щоб дізнатись про розгляд справи та дату, час та місце проведення судового засідання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, зловживання процесуальними правами не допускається.

Тому з урахуванням наведеного, тривалості судового провадження у теперішній справі, зокрема, права сторони позивача на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 01 лютого 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 30.06.2017 року відповідачкою зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем у сумі 26807,72 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1351,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 25456,59 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи, що відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності, а також здійснення відповідачкою останнього платежу 25 березня 2014 року та звернення з цим позовом відповідача до суду 18 вересня 2017 року, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав спливу строку позовної давності та за необгрунтованістю.

Колегія суддів не погоджується із такими висновком суду першої інстанції, адже до нього суд дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для повної відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» із зазначених судом першої інстанції мотивів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції між сторонами 01.02.2011 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якої відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір б/н від 01.02.2011року у встановленому законом порядку недійсним не визнаний, відповідачкою виконувався.

Як вбачається із заперечень на позовну заяву від 09.11.2017 року, вказані обставини укладеного між сторонами кредитного договору відповідачкою не оспорювались.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідчою, відповідно до заперечень останньої на позовну заяву, ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторони узгодили умови щодо сплати відповідачкою відсотків за користування кредитом та інші платежі щодо оплати послуг банку, а.с. 7 т. 1.

Відповідно до довідки строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 , отриманої відповідачкою ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 01.02.2011 року сторонами встановлено до 11.2014 року, а.с. 119, т. 1.

Позивач зі своєї сторони умови договору виконав, надавши відповідачці ОСОБА_1 кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, але відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року за останньою утворилась заборгованість в сумі 32428,11 грн, яка складається з: 1351,13 грн - заборгованість за тілом кредиту, 25456,59 грн - заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом; 3600,00 грн - нарахованої пені та комісії, а також штрафів - 500 грн фіксованої частини та 1520,39 грн процентної складової.

Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК Укрраїни).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Таким чином, між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кошти в вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць (30 % річних) на суму залишку заборгованості.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині тіла кредиту та відсотків за користування кредитом у зв`язку зі спливом строку позовної давності не врахував положень ст. 256, 261, 267 ЦК України, які передбачають, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийняті до уваги належні та допустимі докази в обґрунтування позовних вимог, а саме рух коштів відповідачки, а.а.с. 116-118 т. 1, та довідку про термін дії кредитної картки, а.с. 119, т. 1.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі заяви відповідачці ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до останнього дня 11.2014 року.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка після отримання картки активно здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, придбання товарів, так й часткового погашення заборгованість по кредиту.

Дані обставини відповідачкою ОСОБА_1 не оспорювалися.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом 30.06.2017 року відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в сумі 32428,11 грн, яка складається з: 1351,13 грн - заборгованості за тілом кредиту, 25456,59 грн - заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом; 3600,00 грн - нарахованої пені та комісії, а також штрафів - 500 грн фіксованої частини та 1520,39 грн процентної складової.

Як вбачається з відзиву відповідачки на позовну заяву останньою оспорювався наданий позивачем розрахунок відсотків за користування кредитними коштами, як зазначено відповідачкою, остання вважає, що позивач наводить неправдиві дані, які не співпадають з даними, які зазначені у довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду, та просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки положеннями п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле МОNТН) апеляційний суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Позивачем до позовної заяви додані Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, в яких пункт п. 2.1.1.2.11 викладений в наступній редакції: «картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні карти, включно. Забороняється використання картки (її реквізитів) строк дії якої сплинув. Банк не несе відповідальності за несвоєчасне отримання Держателем карти, випушеної на новий строк дії».

Крім того, із наданих банком до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що положення про те, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле МОNТН) розповсюджуються лише по елітним карткам (п. 2.1.1.12.5.).

Позивачем у відповідності до вимоги ст. 81, 83 ЦПК України не надано належних, допустимих та достатніх доказів надання відповідачу та отримання ним елітної картки.

Тому посилання представника позивача на те, що позовна давність щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки не відповідає обставинам справи.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою ОСОБА_1 передбачено погашення кредиту по кредитному договору щомісячними платежами.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що позовна давність щодо повернення тіла кредиту починається після несплати відповідачем чергового платежу, оскільки сторони у договорі обумовили здійснення погашення тіла кредиту за кредитним договором щомісячними платежами.

З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 18.09.2017 року, а тому у межах строку позовної давності є період часу з 18.09.2014 року по останній день дії кредитної картки - 30 листопада 2014 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який відповідає інформації щодо руху коштів по розрахунковому рахунку ОСОБА_1 , заборгованість останньої за тілом кредиту станом на 18.09.2014 року становить 1351,13 грн, а тому, враховуючи строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 , отриманої відповідачкою ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 01.02.2011 року, та здійснення ОСОБА_1 останньої банківської операції, колегія суддів вважає, що з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі в сумі 1351,13 грн.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 01.02.2011 року відповідачкою, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 2,5% та відповідно на рік складає 30 % річних.

Таким чином, сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Як вже зазначалося вище, перебіг позовної давності щодо місячних платежів зі сплати відсотків за користування кредитом починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами укладеного сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту визначено 30.11.2014 року (строк дії картки).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та Умов та правил надання банківських послуг сплату процентів визначено щомісячно.

Отже, сторони погодили як щомісячне виконання зобов`язання, так і строк кредитування до 30.11.2014 року.

Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 23.02.2012 року по 30.07.2017 року в сумі 25456,59 грн.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 30.11.2014 року позивач не мав права нараховувати відповідачці проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 01.12.2014 року, то вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01.12.2014 року по 30.07.2017 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Крім того, із матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 34,8 % річних починаючи з 01 вересня 2014 року та 43,2% річних починаючи з 01 квітня 2015 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором укладеним з відповідачем з 30 % річних на 34,8 % річних, в подальшому на 43,2 %, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Належного повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про збільшення відсоткової ставки, передбаченої домовленістю сторін, відповідно до підписаної відповідачкою довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 18.09.2014 року по 30.11.2014 року, ( строк дії кредитної картки) в сумі 78,82 грн, з урахуванням передбаченого сторонами розміру відсотків 2,5 % на місяць, що складає 30 % на рік та періоду розрахунку для відсотків - 360 днів у році, а.с. 7 т.1.

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами до 18.09.2014 року, то колегія суддів погоджується з доводами відповідача ОСОБА_1 та вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності за цими вимогами.

Щодо стягнення пені, штрафів та комісії, то колегія суддів вважає, що зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у м. Лисичанську Луганської області, територія якого, відповідно до затвердженому КМУ переліку населених пунктів віднесена та переліку населених пунктів, де проводилась АТО, а тому ОСОБА_1 є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669, відповідно до п. 2 якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На підставі зазначеного, з урахуванням того, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 01.02.2011 року позивачем нараховані комісія та пеня з 01.05.2014 року, а.с. 5, т.1, а штрафи (фіксована частина) - 500 грн та (процентна складова) - 1520,39 грн на нараховану позивачем заборгованість станом на 30.06.2017 року, про що свідчить розмір штрафу (процентна складова), колегія суддів вважає, що позивачем заявлені до відповідачки безпідставні вимоги.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

В ч. 1 ст 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1600 грн, що підтверджується платіжним дорученням, а.с.1, а за подання апеляційної скарги - 2400грн, а.с.16, а тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д., , рахунок № НОМЕР_4 , МФО № 305299 заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.02.2011 року у загальній сумі 1429,94 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 1351,13 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 18.09.2014 року по 30.11.2014 року в сумі 78,82 грн, а також судовий збір в сумі 176,38 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16.12.2019 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді В. К. Гаврилюк

В. М. Луганська