Справа № 462/4932/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

встановив:

Позивачка 23 жовтня 2017 року звернулася у суд з позовом, уточнивши в подальшому позовні вимоги, про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2300 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 26.12.2016 року, стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1700 грн., стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 24143,16 грн. за минулий період та додаткових витрат на дитину в сумі 2000 грн. щомісячно наперед. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі до 02 червня 2017 року і від спільного подружнього життя вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач з 2016 року участі у вихованні та утримання доньки, яка проживає з нею, не приймає, хоча працездатний. Вона є інвалідом третьої групи, на її утриманні, окрім доньки ОСОБА_5, ще є донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки донька ОСОБА_5 страждає на захворювання, а саме гастроезофагально рефлюсну хворобу, аспіраційний синдром, дисплазію кульшових суглобів, переносить часті захворювання, позивачка понесла і продовжує нести додаткові витрати на лікування, оздоровлення дитини. Розмір понесених витрат на лікування доньки за 2015-2018 роки становить 24143,16 грн. Середньомісячні витрати на лікування дитини складають 1200 грн. Окрім цього, дитина відвідує дошкільний навчальний заклад ясла-садок №2, вартість харчування в якому за день становить 22,80 грн., а також відвідує гуртки вокалу та англійської мови, вартістю по 150 грн. за кожний на місяць. Таким чином, вона додатково несе витрати на садок в розмірі 500 грн. і на гуртки у розмірі 300 грн., а всього - 800 грн. гна місяць. Відповідач є працездатною особою, часто здійснює закордонні мандрівки на відпочинок, має у власності квартиру по вул.В.Великого, 47/21 у м.Львові, а тому має змогу утримувати її та їх спільну дитину. Перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, вона постійно намагалася одержати від відповідач кошти на утримання, лікування та оздоровлення доньки ОСОБА_5, від чого останній ухилявся. Враховуючи, що 26.12.2016 року та 15.02.2017 року вона зверталася у суд з позовами про стягнення з відповідача аліментів, просить присудити аліменти за минулий час з 26.12.2016 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та уточнили позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивачки, а саме просять стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки у розмірі 1700 грн щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_5 трьохрічного віку, починаючи з 26.12.2016 року, та аліменти на утримання позивачки у розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2018 року до моменту відновлення позивачкою працездатності. Зазначили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 02 червня 2017 року, з серпня 2016 року до січня 2017 року вони проживали окремо, з січня 2017 року до липня 2017 року проживали разом, а з липня 2017 року знову стали проживати окремо один від одного. Донька сторін часто хворіє різними захворюваннями, в період 2015-2018 років позивачкою на лікування дитини понесено витрати в загальній сумі 9004,50 грн., що підтверджується долученими позивачкою до матеріалів справи фіскальними чеками, квитанціями та медичними документами. Позивачка не заперечує, що у період 2017-2018 років відповідач переказував на її банківську карточку гроші, однак призначення цих коштів їй не було відомо. Просять позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково та зазначили, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього в користь позивачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 2300 грн. та на утримання позивачки у розмірі 1700 грн. до досягнення донькою трьохрічного віку, починаючи з 26.12.2016 року. Щодо решти позовних вимог, то такі вважають необґрунтованими за наступних підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 02 червня 2017 року, з серпня 2016 року до січня 2017 року вони проживали окремо, з січня 2017 року до липня 2017 року проживали разом, а з липня 2017 року знову стали проживати окремо один від одного. Донька сторін дійсно часто хворіла, довший час їй не могли виставити правильний діагноз і проводити відповідне лікування, однак відповідач завжди надавав позивачці кошти на лікування та утримання доньки. З липня 2017 року відповідач почав передавати позивачці кошти як готівкою, так і шляхом переказу коштів на її банківську картку, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями та платіжними дорученнями. Так, лише у травні 2018 року на банківську картку позивачки було перераховано кошти в сумі 2900 грн., а у червні 2018 року - 7000 грн., а відтак твердження позивачки, що відповідач не ніс витрат на лікування дитини є безпідставними. На даний час донька ОСОБА_5 є здоровою дитиною, час від часу хворіє, передбачити можливу хворобу чи вартість лікування наперед є неможливим, а тому вважають, що відсутні підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат наперед. Разом з тим, відповідач підтверджує свою готовність фінансувати можливе лікування доньки в майбутньому. У листопаді 2018 року відповідач припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець і на даний час не працює, а тому, враховуючи сплату ним аліментів на утримання доньки у розмірі 2300 грн., він не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини, яка стала інвалідом 3 групи ще до укладення з ним шлюбу. Між тим, позивачка отримує пенсію по інвалідності та державну допомогу малозабезпеченим сімям в розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом. Просять позов задовольнити частково.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме:

- стан здоров'я та матеріальне становище дітей;

-стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

-наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

-наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

-доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2015 року по 02 червня 2017 року і від спільного подружнього життя мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 2, 3 т.1/.

Також встановлено, що сторони з серпня 2016 року до січня 2017 року проживали окремо, з січня 2017 року до липня 2017 року проживали разом, а з липня 2017 року знову стали проживати окремо один від одного. Позивачка не працює, так як доглядає за донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка часто хворіє. Окрім цього, позивачка є інвалідом третьої групи загального захворювання, на утриманні позивачки, окрім доньки ОСОБА_5, ще є донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.6 т.1/.

З копій позовних заяв ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів від 26 грудня 2016 року та від 15 лютого 2017 року /а.с.37-38, 40-42, т.1/, ухвали Франківського районного суду м.Львова від 20 січня 2017 року вбачається, що позивачка вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача.

Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня у розмірі 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум з 1 липня у розмірі 1777 гривень, з 1 грудня -1853 гривень, та прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня у розмірі 1492 гривень, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум з 1 січня у розмірі 1853 гривень та прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня у розмірі 1626 гривень.

Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 2300 грн. і на своє утримання у розмірі 1700 грн. до досягнення донькою трьохрічного віку, починаючи з 26.12.2016 року, відповідач у свою чергу не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки та утримання дружини до досягнення донькою трьохрічного віку у розмірі вказаному позивачкою, починаючи з 26.12.2016 року.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2300 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 26.12.2016 року та стягнути аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн. щомісячно до досягнення їх донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку, починаючи з 26.12.2016 року.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Як зазначено у позовній заяві, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 24143,16 грн. за минулий період та додаткові витрат на дитину в розмірі 2000 грн. щомісячно наперед.

З долучених до матеріалів справи витягів з медичної картки хворої ОСОБА_5 та оглянутих в судовому засіданні медичних карток ОСОБА_5 вбачається, що малолітня ОСОБА_7 у лютому, грудні 2016 року, у березні, серпні, вересні, жовтні 2017 року, у лютому, травні, червні, серпні 2018 року хворіла з діагнозами: обструктивний бронхіт, гострий трахеобронхіт, гострий фарингіт, функціональна диспепсія, гастроезофагально рефлексна хвороба, аспірацій ний синдром та їй призначалося відповідне лікування.

З пояснень позивачки та фіскальних чеків і квитанцій /а.с.1-131 т.2/ встановлено, що у період з липня 2017 року по серпень 2018 року на лікування ОСОБА_5 понесено витрати в загальній сумі 9004,50 грн., що не заперечується і відповідачем.

З пояснень відповідача та долучених ним до матеріалів справи квитанцій та /а.с.145- 171 т.1/ вбачається, що відповідачем на банківську картку позивачки переказувалися кошти на утримання та лікування доньки ОСОБА_5, зокрема у червні 2017 року переказано 200 грн., у жовтні 2017 року 400 грн., у листопаді 2017 року 2600 грн., у січні 2018 року -3050 грн., у лютому 2018 року 3400 грн., у березні 2018 року 310 грн., у квітні 2018 року - 460 грн., у травні 2018 року 2900 грн., у червні 2018 року 7000 грн., що в цілому не заперечується і позивачкою.

За наведеного, враховуючи рівність обовязків батьків щодо матеріального утримання дитини, а також те, що позивачкою не доведено належними доказами заявлений нею у позовній заяві понесений розмір додаткових витрат на дитину та те, що відповідач брав участь у додаткових витратах на дитину, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину за минулий період задоволенню не підлягає.

Разом з тим, позивачкою не надано суду обґрунтування розміру щомісячних затребуваних додаткових витрат, а також не надано необхідних документів на підтвердження того, що такі додаткові витрати вона несе щомісячно, а тому позовна вимога про стягнення додаткових витрати на лікування доньки в сумі 2000 грн. щомісячно наперед є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Окрім цього, позивачка посилається, що через наявніть у доньки неординарних здібностей, їй необхідно відвідувати гуртки вокалу та англійської мови, при цьому долучила суду квитанцій по оплаті за навчання, однак, пов'язаність таких витрат з розвитком здібностей дитини не доведена.

Відповідно до ч.2 і ч.3 ст.75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особо має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

В судовому засіданні відповідач зазначив, що у листопаді 2018 року він припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець і на даний час не працює, а тому, враховуючи сплату ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 2300 грн., він не спроможний надавати матеріальну допомогу колишній дружині, яка стала інвалідом 3 групи ще до укладення з ним шлюбу і яка отримує пенсію по інвалідності і допомогу малозабезпеченим сімям у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом.

З довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.10.2018року /а.с.146 т.2/ вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1452 грн., а згідно довідки Залізничного відділу соціального захисту УСЗН Департаменту гуманітарної політики від 01.11.2018 року /а.с.147 т.2/, ОСОБА_1 по вересень 2018 року отримувала соціальну допомогу малозабезпеченим сімям у розмірі 2907 грн.

Згідно витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 припинив свою діяльність 22 листопада 2018 року.

Між тим, позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу.

За наведеного, враховуючи, що відповідач, який не працює, сплачуватиме на користь позивачки аліменти на утримання доньки у розмірі 2300 грн. та що позивачка отримує дохід у розмірі вище прожиткового мінімуму, встановлений законом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки до задоволення не підлягають.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640 грн. судового збору

На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2300 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 26.12.2016 року.

Стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1700 грн. щомісячно до досягнення їх донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку, починаючи з 26.12.2016 року.

В решті вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Повне судове рішення складено 28.01.2019 року.

Суддя: