ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» грудня 2019 року

м. Харків

справа № 635/8285/16-ц

провадження 22ц/818/5803/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Харківгаз», представники відповідача Тузко Н.Г., Юркова Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року в складі судді Полєхіна А.Ю.

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що 24 грудня 2012 року працівниками Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» під час перевірки виявлено незаконний відбір газу для опалення будинку, літньої кухні та теплиць шляхом підземної врізки, про що складено акт. Будинок на той час належав йому на праві власності. Йому була видана копія даного акту, та працівниками товариства від`єднано будинок від газопостачання. На підставі даного акту про виявлені порушення товариством нараховано збитки на суму 1 556 061,25 грн.

Зазначив, що 18 лютого 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» в особі начальника Мереф`янської філії Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання. За умовами цієї угоди товариство надало йому розстрочку у погашенні заборгованості з газопостачання, що утворилася станом на 18 лютого 2013 року на суму 1 556 061,25 грн з 18 лютого 2013 року до 18 лютого 2043 року.

06 березня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір про надання йому послуг газопостачання № 106598, в якому міститься пункт 26, де зазначено, що сума заборгованості на 06 березня 2013 року становить 1 556 027,16 грн.

Вказав, що згідно змісту спірної угоди про реструктуризацію заборгованості предметом угоди є заборгованість з газопостачання в сумі 1 556 061,25 грн. Між тим ця сума не є заборгованістю з газопостачання, а згідно розрахунків, наданих товариством є збитками, що не є тотожним. Тобто, заборгованості з газопостачання, як предмету угоди, що відповідно до статті 638 ЦК України є істотною умовою договору, не існує. Розрахунок суми збитків, здійснений відповідачем, не відповідає вимогам законодавства.

Зазначив, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) своїм листом від 29 грудня 2012 року за № 8477/21/47-12 надала відповідачу роз`яснення про те, що у разі використання саморобного газового обладнання слід провести технічну експертизу для визначення технічних параметрів такого обладнання та провести розрахунок з урахуванням вищезазначених параметрів. Проте, відповідачем такої експертизи проведено не було і нараховано розмір збитків не за технічними параметрами газового обладнання, а по діаметру отвору врізки.

Вказав, що питання щодо відповідності розрахунку збитків вимогам закону було предметом розгляду НКРЕ. Комісією були виявлені вищезазначені порушення, та за підсумками виявлених порушень винесено постанову НКРЕ від 25 квітня 2013 року № 472, якою зафіксовані порушення; зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Харківгаз» сплатити штраф за ці порушення та усунути їх до 01 липня 2013 року, але постанова комісії щодо розрахунку збитків відносно нього не була виконана.

Відділом НКРЕКП у Харківській області листом № 1161/15 від 23 грудня 2015 року відповідачу надано припис про усунення у двотижневий термін вищевказаних порушень шляхом приведення розрахунку збитків у відповідність до нормативно-правових актів, однак і ця вимога відповідачем також не була виконана.

Вважав, що враховуючи, що розмір заборгованості, зазначений в спірних правочинах вочевидь є суттєво завищеним, оскільки в розрахунку не враховано зниження норми споживання газу в неопалювальний період в обсязі 30% від норми, що діє в опалювальний період, а також те, що розрахунок суми збитків виконано без дотримання вимог законодавства та приписів НКРЕ, тобто їх розмір належним чином не підтверджено, умови спірних правочинів щодо розміру заборгованості не відповідають засадам добросовісності, розумності та справедливості.

Вказав, що спірні правочини були ним вчинено під впливом тяжкої обставини, оскільки він та його родина були змушені мешкати у будинку в зимовий період без опалення, що становить загрозу для здоров`я людини. Для усунення цієї обставини необхідно було укласти спірні правочини, які за відсутності таких обставин не були б ним вчинені.

Також в своїх поясненнях зазначив, що складанням необґрунтовано завищеним розрахунком збитків його було введено в оману стосовно розміру суми заборгованості; визначити вірно розмір збитків є обов`язком відповідача, тобто, в даному випадку має місце нечесна підприємницька практика.

Просив визнати недійсною угоду про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання, укладену 18 лютого 2013 року, між ним та Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» в особі начальника Мереф`янської філії Семінахіна А.В.; визнати недійсними положення абзацу 2 пункту 26 типового договору № 106598 про надання населенню послуг газопостачання, укладеного 06 березня 2013 року між ним та Мереф`янською філією Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» в особі начальника філії Семінахіна А.В., які визначають, що сума заборгованості споживача станом на 06 березня 2013 року становить 1 556 027,16 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав доводи позовної заяви. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що угода про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання по суті є змішаним договором, оскільки в ньому містяться елементи різних договорів, а саме договору про реструктуризацію заборгованості, договору про газопостачання та містяться умови, за якими споживач в разі розірвання договору має сплатити суму збитків, яка визначена договором; що на час укладення спірних договорів відповідачу було достеменно відомо про невірність і завищеність нарахованої суми збитків та, що розрахунок суми збитків необхідно проводити з урахуванням коефіцієнту сезонності; що зазначаючи в договорі необґрунтовано завищену суму збитків, відповідач діяв недобросовісно, внаслідок чого є істотний дисбаланс прав і обов`язків сторін на шкоду споживачу, оскільки за таких умов споживач має сплачувати на користь відповідача суму боргу, яка на 510 609,41 грн перевищує суму, сплата якої передбачена законодавством; отже, така умова договору є несправедливою; що нечесна підприємницька практика включає будь - яку діяльність, якою введено споживача в оману або є агресивною, в даному випадку, діяльністю відповідача; що саме складанням необґрунтовано завищеного розрахунку збитків його було введено в оману стосовно розміру суми заборгованості; що він просив визнати недійсними правочини, в тому числі, з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», але суд в оскаржуваному рішенні не зазначив мотивів, з яких ним не взято до уваги його доводи щодо обґрунтування позову на підставі цього Закону; що спірні правочини були ним вчинені під впливом тяжкої обставини, оскільки він та його родина були змушені мешкати в будинку в зимовий період без опалення, що становить загрозу для здоров`я людини.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення по суті позовних вимог, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі з інших підстав.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

10 грудня 2019 року до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких він вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому посилався на те, що розрахунок збитків, завданих позивачем, виконано на підставі акту про виявлені порушення, роз`яснень НКРЕ від 11 вересня 2007 року та 30 серпня 2012 року щодо використання саморобного обладнання, посібника «Витрати природного газу при експлуатації систем газопостачання», яка діяла на час виявлення порушення та постанови НКРЕ від 29 травня 2003 року «Про затвердження Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальній або газотранспортній організації внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання», тому жодних порушень з боку відповідача вчинено не було. На сьогодні на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача грошових коштів в сумі 1 553 986, 13 грн. за постановою Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2018 року, яка є чинною.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення., рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довів, що відповідачем порушено його права та законні інтереси.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 жовтня 2012 року представниками групи контролю за використанням та обліком природного газу Мереф`янської філії Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 складено акт про виявлену підземну врізку діаметром 20 мм до мережі газопостачання поза приладом обліку, яка призначалась для несанкціонованого відбору природного газу і опалення житлового будинку, теплиці площею 225 кв. м, літньої кухні площею приблизно 20 кв. м, обладнання для мініпекарні (а. с.13).

На підставі даного акту про виявлені порушення Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» нараховані збитки на суму 1 556 061,25 грн. (а. с.14).

18 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» в особі начальника Мереф`янської філії Семінахіна А.В. та ОСОБА_1 укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання, відповідно до умов якої товариство надає споживачу розстрочку у погашенні заборгованості з газопостачання, що утворилася станом на 18 лютого 2013 року, на суму 1 556 061,25 грн з 18 лютого 2013 року до 18 лютого 2043 року. Щомісячний платіж за цією угодою вноситься не пізніше 25 числа звітного місяця, у сумі 4322,39 грн.

Відповідно до пункту 2 цієї угоди товариство зобов`язується надавати споживачу послуги з газопостачання у разі виконання ним умов цього договору.

Згідно з пунктом 4 цієї угоди споживач зобов`язується забезпечити своєчасне погашення боргу за надані послуги з газопостачання згідно з умовами, визначеними угодою; сплачувати, окрім щомісячних платежів за даною угодою, поточні платежі за надані послуги з газопостачання у повному обсязі; у разі розірвання цієї угоди, сплатити невнесену суму розстроченого боргу.

Пунктом 7 цієї угоди передбачено, що при надходженні грошових коштів від споживача, оплата насамперед зараховується в рахунок поточних платежів за надані послуги з газопостачання, залишок сплачених коштів зараховується як сума погашення боргу згідно умов угоди (а.с.4).

06 березня 2013 року між Мереф`янською філією Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» та ОСОБА_1 укладено типовий договір № 106598 про надання населенню послуг з газопостачання, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується безперервно надавати споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установок для побутових потреб, у тому числі, для приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень, з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 26 цього договору передбачено, що у разі наявності на час укладення цього договору заборгованості з оплати наданих послуг споживач може укласти з виконавцем договір про її реструктуризацію на строк до 60 місяців за умови обов`язкового внесення поточних платежів. Величина заборгованості на 06 березня 2013 року становить 1 556 027,16 грн. (а.с.5-12).

Із відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 8477/21/47-12 від 29 грудня 2012 року вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Харківгаз» здійснило нарахування не по технічним параметрам саморобного газового обладнання, а по діаметру отвору врізки із застосуванням параметрів тиску газу у дворовому газопроводі. Крім того, обсяг спожитого газу на опалення житлового будинку, який повинен розраховуватися окремо за нормами, був включений до загального обсягу споживання, розрахованого Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» за формулою, яка наведена у посібнику «Витрати природного газу при експлуатації систем газопостачання», виданому Державним комітетом України з житлово-комунального господарства.

Разом з тим, Публічне акціонерне товариство «Харківгаз» здійснило нарахування за 3 роки без урахування неопалювального періоду, що є порушенням вимог пункту 3 приміток постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року № 619, згідно з яким «якщо абонент користується опалювальними приладами, крім опалювально-варильних печей (кухонних вогнищ), в неопалювальний період, починаючи з 1997 року, норми споживання становить 30 відсотків діючої в опалювальний період» (а.с.17-19).

Із відповіді відділу НКРЕКП у Харківській області № 1161/15 від 23 грудня 2015 року вбачається, що при проведенні планової перевірки Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» було доручено провести перевірку виконання висновків, встановлених у листі НКРЕ № 8477/21/47-12 від 29 грудня 2012 року щодо дотримання ліцензіатом вимог пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року № 619 в частині нарахування 30 відсотків діючої норми опалювального періоду в міжопалювальний.

На виконання зазначеного Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» надано комісії з перевірки перелік споживачів, до яких протягом 2012 року газорозподільним підприємством застосовано нарахування збитків за формулою «Витрати природного газу при експлуатації систем газопостачання», але серед зазначених споживачів абонент ОСОБА_1 зазначений не був, що вказує на порушення з боку Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» ліцензійних умов з розподілу природного газу в частині надання Комісії недостовірної інформації.

За підсумком виявлених порушень винесено постанову НКРЕ від 25 квітня 2013 року № 472, якою було зафіксовано порушення пункту 3.8 ліцензійних умов з постачання природного газу та пункту 3.9 ліцензійних умов з розподілу в частині дотримання вимог законодавства України, нормативно-технічних документів щодо якості надання послуг, а саме, примітки 3 постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року № 619 у частині визначення норми споживання в неопалювальний період у розмірі 30 відсотків від норми споживання, діючої в опалювальний період, при відшкодуванні збитків та зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Харківгаз» сплатити штраф за це порушення та усунути його до 01 липня 2013 року, про що письмово повідомити НКРЕ з документальним підтвердженням. На виконання зазначеного Публічне акціонерне товариство «Харківгаз» своєчасно відзвітувало про усунення порушення шляхом коригування збитків за особовими рахунками споживачів, однак, серед цих споживачів ОСОБА_1 також не було.

В ході розгляду звернення ОСОБА_1 було встановлено, що нарахування збитків здійснено без виконання вищевказаних зауважень, тобто за формулою з посібника, виданого Державним комітетом України з житлово-комунального господарства «Витрати природного газу при експлуатації систем газопостачання», з урахуванням діаметру отвору врізки, без урахування 30 % нарахування в міжопалювальний період, що передбачено вимогами пункту 3 приміток постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року № 619, та пункту 2.4 Порядку відшкодування збитків, затвердженого постановою НКРЕ від 29 травня 2005 року № 475.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» порушено ряд нормативно-правових актів, що свідчать про недотримання підприємством пункту 3.9 ліцензійних умов з розподілу природного газу в частині дотримання вимог законодавства України та пункту 3.1.4 ліцензійних умов в частині надання до НКРЕП достовірної інформації щодо провадження господарської діяльності.

Запропоновано Публічному акціонерному товариству «Харківгаз» у двотижневий термін усунути вищевказані порушення шляхом приведення розрахунку збитків, завданих ОСОБА_1 , у відповідність до нормативно-правових актів, про що повідомити відділ НКРЕКП (а. с.39-40).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» до ОСОБА_1 про стягнення суми, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» 1 556 061,61 грн та судові витрати в розмірі 3654,00 грн (а.с.24).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2015 року змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» 300 000,00 грн на відшкодування збитків несанкціонованого відбору природнього газу, вирішено питання щодо судових витрат (а.с.25-26).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до цього суду (а.с.28-29).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Харківського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року в частині визначення розміру збитків змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» збитки за несанкціонований відбір природного газу в розмірі 1 045 418,20 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.55-57).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним, рішення апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року, яке покладено в основу рішення апеляційного суду у цій справі, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року скасовано з направленням справи до апеляційного суду на новий розгляд.

За результатами нового розгляду справи, постановою Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено в частині суми стягнення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» суму в розмірі 1 553 986,13 грн.

За висновками вказаного судового рішення апеляційного суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, правовідносини між сторонами випливають з укладеного між ними договору про реструктуризацію заборгованості, який недійсним у судовому порядку не визнаний, тому заборгованість за цим договором підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року позовну заяву № 635/9271/15-ц ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» про визнання договору недійсним на підставі пункту 5 частини 1 статті 207 ЦПК України залишено без розгляду (а.с.41).

В суді апеляційної інстанції представники відповідача пояснили, що за судовим рішенням апеляційного суду видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства 1 553 986,13 грн, який знаходиться на примусовому виконанні. Судове рішення є чинним, в касаційному порядку не оскаржувалось.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В обґрунтування заявлених у справі вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з недобросовісними діями Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» до договорів були включені несправедливі умови, які полягають у зазначенні необґрунтовано завищеної суми збитків, що призвело до істотного дисбалансу прав і обов`язків сторін на шкоду споживачу, оскільки за таких умов він має сплачувати на користь Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» суму боргу, яка на 510 609,41 грн. перевищує суму, сплата якої передбачена законодавством.

Обґрунтовуючи недобросовісність Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» та включення до договорів несправедливих умов, ОСОБА_1 посилався на те, що включений у договори розмір нарахованих збитків є значно завищеним і не відповідає пунктам 2.1, 2.4 Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальній або газотранспортній організації внаслідок порушення споживачем природнього газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, а саме: розмір збитків розраховано без урахування кількості самовільно підключених газових приладів, пристроїв, розміру опалювальної площі та кількості проживаючих осіб, та без урахування неопалювального періоду, оскільки в розрахунку не враховано зниження норми споживання газу в неопалювальний період в обсязі 30% від норми, що діє в опалювальний період.

Стаття 18 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) містить самостійні підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Частиною шостою статті 18 Закону № 1023-ХІІ визначено, що у разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено у частині другій статті 18 Закону № 1023-ХІІ.

Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно на підставі акту про виявлені порушення від 24 жовтня 2012 року Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» нараховані збитки на суму 1 556 061,25 грн.

Матеріали справи також свідчать про те, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про реструктуризацію заборгованості та 18 лютого 2013 року між ними укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання, а 06 березня 2013 року між ними укладено типовий договір № 106598 про надання населенню послуг з газопостачання.

Дії працівників товариства щодо складання акту про виявлені порушення від 24 жовтня 2012 року та нараховані збитки на суму 1 556 061,25 грн неправомірними не визнавались. Саме на підставі цього акту розраховано суму збитків, розмір яких і зазначено як в угоді про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання, так і в типовому договорі № 106598 про надання населенню послуг з газопостачання.

Таким чином, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів наявності одночасно всіх ознак, які свідчать про те, що умови договорів є несправедливими відповідно до приписів статті 18 Закону №1023-XII, тому правові підстави для визнання цих договорів недійсними відсутні, а посилання позивача на те, що до договорів були включені несправедливі умови, які полягають у зазначенні необґрунтовано завищеної суми збитків, що призвело до істотного дисбалансу прав і обов`язків сторін на шкоду споживачу є необґрунтованими та такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1)вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2)будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання.

Стаття 19 цього Закону встановлює також правові наслідки нечесної підприємницької практики, які полягають в тому, що правочини, здійснені з її використанням, є недійсними.

Доказів того, що Публічне акціонерне товариство «Харківгаз» під час укладення спірних правочинів веде нечесну підприємницьку практику, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Таким чином, всупереч вимогам статей 77, 78 ЦПК України ОСОБА_1 не довів наявності в діях відповідача дій або бездіяльності, що могли б бути кваліфіковані як нечесна підприємницька практика.

Крім того, в обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилався на те, що спірні правочини були ним вчинено під впливом тяжкої обставини, оскільки він та його родина були змушені мешкати у будинку в зимовий період без опалення, що становить загрозу для здоров`я людини. Для усунення цієї обставини необхідно було укласти спірні правочини, які за відсутності таких обставин не були б ним вчинені, однак колегія суддів також вважає ці посилання необґрунтованими з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач, використовуючи літню кухню в комерційних цілях як мініпекарню, опалюючи житловий будинок опалювальною площею 90 кв. м, теплицю площею 225 кв. м, літню кухню площею 20 кв. м шляхом незаконного відбору газу, не довів тяжкої обставини, яка змусила його укласти правочини. На сьогодні, як пояснили представники відповідача, ОСОБА_1 продав цей будинок. В ньому проживають інші мешканці, які уклали договір з товариством на послуги з газопостачання, однак, заборгованість залишилась за ОСОБА_1 , яка ним не погашена.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент укладення оспорюваних правочинів, позивач з вини відповідача перебував під впливом тяжких обставин, чим друга сторона правочину скористалася, а реальної загрози для здоров`я людини позивачем не доведено, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а апелянт звільнений від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Захист прав споживачів», вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.