Справа № 753/9956/17 Головуючий 1 інстанція- Колесник О.М.
Провадження № 22-ц/824/7891/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Тютюнник О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 грудня 2018 року у справі:

- за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав;

- за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні і спілкувані з дитиною, передачу дитини батьку для повернення в Україну,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, а також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні і сплкуванні з дитиною та передачу батьку для повернення в Україну.

10 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на її кристь 22500 грн. витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14 грудня 2018 року заява задоволена, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22500 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій проситьскасувати додаткове рішення, посилаючись на порушння судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Скарга мотивована тим, що всі документи щодо витрат на правничу допомогу подані суду вже після ухвалення рішення, а відтак відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення. Окрім того, стягуючи вказані витрати, суд не звернув увагу на вдісутність належних доказів їх сплати, зокрема розписка адвоката про одержання гонорару не є таким доказом, має бути

- 2 -

квитанція, чи прибутковий ордер тощо.

Позивачка ОСОБА_2 в особі її представника адвоката Швецової Л.Б. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване додаткове рішення і правомірно стягнув витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22500 грн., а доводи апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник адвокат Лежух-Вовк Т.І. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати додаткове рішення Дарницького районного суду Київської області як незаконне.

Позивачка ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення 18 липня 2019 року судової повістки її представнику адвокату Швецовій Л.Б., до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване додаткове рішення не відповідає.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив із наявності до цього передбачених ст.270 ЦПК України підстав. При цьому суд вважав доведеним факт понесення таких витрат позивачкою.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та зроблені внаслідок порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно приписів ч.ч.1 та 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний

- 3 -

інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, за змістом даної норми підставою для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на професійну правничу допомогу є сукупність певних обставин: по-перше, подання заінтересованою стороною доказів (договорів, рахунків тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, наявність заяви сторони про відшкодування судових витрат, зробленої нею до закінчення судових дебатів.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду вказаної справи до закінчення судових дебатів позивачка ОСОБА_2 як не подала суду жодного доказу (договори, рахунки тощо) про понесені нею витрати на правничу допомогу, так і не зробила про це відповідної заяви, що стверджується наявними у справі протоколами судових засідань та відсутністю відповідної заяви і у свою чергу вказує на відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу.

Суд, залишив поза увагою вказані факти і всупереч приписам процесуального закону ухвалив додаткове рішення.

Окрім того, прийшовши до висновку про доведеність факту понесення таких витрат, суд не звернув уваги на відсутність у справі належних доказів про це.

Зокрема додана до заяви ОСОБА_2 написана власноруч розписка адвоката Камінської Л.Б. (змінила прізвище на Швецова Л.Б. ) не є належним доказом сплати витрат на правничу допомогу, оскільки таким доказом мають бути передбачені законом бухгалтерські документи, чеки, квитанції, приходні ордери тощо, або витяг із Книги обліку доходів та витрат, яку веде адвокат, форма якої затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16 вересня 2013 року.

На необхідність документального підтвердження стороною витрат на правничу допомогу звертав увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.48 постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вказавши, що

- 4 -

витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження цих витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що адвокат Швецова Л.Б. є самозайнятою особою, а тому первинні бухгалтерські документи нею не надаються. Колегія суддів відхиляє такі доводи відзиву, оскільки посилаючись на них, ОСОБА_2 не надала суду жодного доказу, що адвокат є самозайнятою особою (відповідні документи про реєстрацію). Суд наведеного не врахвав.

Зазначенівище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до невірного вирішення заяви і помилкового ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що додатове рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню.

З огляду на недотримання ОСОБА_2 . приписів ст.141 ЦПК України та відсутність її заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зробленої суду першої інстанції у встановлені законом строки заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишається без розгляду відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.141, 259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 грудня 2018 року скасувати, заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: