Провадження № 2/761/6877/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Макаренко І.О. розглянувши в приміщені суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди, просила стягнути з відповідача кошти конвертовані в національну валюту 2000 євро за курсом на день здійснення платежу, позовні вимоги, з врахуванням уточненої позовної заяви обґрунтовані тим, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.07.2015 визнано неправомірною бездіяльність ГУ МВС України у м. Києві щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про вчинення злочину від 02.03.2011 працівниками Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та зобов'язано ГУ МВС України у м. Києві розглянути цю заяву ОСОБА_1 відповідно до вимог п.3 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року. Однак вказане рішення не виконано. Вважає, що незаконною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ у м. Києві щодо розгляду заяви про злочин і неприйняття рішення в порядку ст. 97 КПК України по цій заяві щодо працівників Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 їй завдано немайнову шкоду, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки перевірити надходження заяви ОСОБА_1 від 02.03.2011 направленої з ГУ в журналах вхідної кореспонденції не вдається за можливе, так як останні знищені у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання, що унеможливлювало внесення відповідних відомостей до ЄРДР. На теперішній час Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві не є органом досудового розслідування, повноважень внесення відомостей до ЄРДР не має. Також, позивачем не наведено мотивів у чому полягає заподіяна їй моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Окрім того, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України не може бути належним відповідачем у справі на предмет відшкодування моральної шкоди, оскільки повноважень на представництво держави в суді чи інших органах не має, коштами держбюджету не розпоряджається.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив.

Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.07.2015 визнано неправомірною бездіяльність ГУ МВС України у м. Києві щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про вчинення злочину від 02.03.2011 працівниками Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та зобов'язано ГУ МВС України у м. Києві розглянути цю заяву ОСОБА_1 відповідно до вимог п.3 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Згідно з п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідача, які б свідчили про порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1167, 1173 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77, 78, 81, 141, 223, 263, 280, 265, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя