Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 761/16292/15-ц

провадження № 61-32403св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-відповідач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач-позивач - ОСОБА_6,

представники відповідача - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

представник відповідача - Кудрявський Сергій Миколайович,

третя особа - ОСОБА_10,

представник третьої особи - ОСОБА_11,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,

представник третьої особи - Котова Анна Петрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 квітня 2017 року у складі судді Притули Н. Г. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року у складі суддів Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М., касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС», страхова компанія), треті особи: ОСОБА_10, приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Вієнна Іншуранс Груп»), вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 44 503,10 грн, стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» матеріальну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 09 червня 2012 року приблизно о 13 год. 30 хв. на перехресті вулиць О. Теліги та Мельникова у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «Хюндай», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_10

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено обидва автомобілі, а пасажир автомобіля «Хюндай» отримала тілесні ушкодження.

Постановою слідчого Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві від 25 листопада 2014 року кримінальне провадження, відкрите за ознаками правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України - закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У справі не встановлено вину жодного учасника дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_4 є власником автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкодження якого йому завдана матеріальна шкода. В межах кримінальної справи проводилась автотоварознавча експертиза та було визначено розмір майнової шкоди у розмірі 92 702,79 грн, проте ОСОБА_4 здійснив ремонт автомобіля та фактично витратив суму 94 503,10 грн, а тому, на підставі статті 22 ЦК Українизвернувся до суду із зазначеним позовом.

Оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», то страхова компанія має виплатити позивачу ліміт їх відповідальності - 50 000 грн, а сума, що залишиться, має бути відшкодована винною у ДТП особою - ОСОБА_6

ОСОБА_6 подав зустрічний позов до ОСОБА_4, третя особа - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», у якому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду, задану внаслідок ДТП у розмірі 60 750 грн.

Зустрічний позов мотивовано тим, що судовим експертом було проведено експертне дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди і встановлено, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винен водій ОСОБА_10, який керував автомобілем «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 та власником якого є ОСОБА_4, тому ОСОБА_6, як власник автомобіля «Хюндай», державний номер НОМЕР_2 вважає, що саме ОСОБА_4, як власник автомобіля має нести відповідальність за пошкодження його майна у розмірі 60 750,00 грн, сплачених за ремонт автомобіля.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ПрАТ «Страхова група «ТАС», треті особи: ОСОБА_10, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ІншурансГруп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 44 503,10 грн та судовий збір у розмірі 445,03 грн.

В іншій частині первісних позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначена дорожньо-транспортна пригода, у якій автомобілі отримали механічні пошкодження настала внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 пунктів 8.7.3е та 8.10 ПДР України. На підставі постанови слідчого в рамках кримінального провадження було проведено автотоварознавчу експертизу, згідно з висновком якої вартість матеріального збитку, завданого власнику автобуса «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 09 червня 2012 року складає 92 702,79 грн. Проте ОСОБА_4 відновив пошкоджений автомобіль та сплатив 94 503,10 грн.

Вказана сума, понесена у зв'язку з відновлювальним ремонтом автомобіля під час розгляду справи ОСОБА_6 не спростована, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 44 503,10 грн. У стягненні решти суми у розмірі 50 000 грн із страхової компанії судом відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником страхової компанії.

Суд першої інстанції не встановив порушення ПДР України з боку водія ОСОБА_10, внаслідок яких автомобілі зазнали механічних пошкоджень, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 При цьому послався на те, що ОСОБА_6 не надав суду доказів, що він сплатив суму 60 750,00 грн за відновлювальний ремонт належного йому автомобіля.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 та апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП 49 442,23 грн та 1478 грн судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1600 грн на оплату досліджень спеціалістів.

У задоволенні вимог до ОСОБА_6 відмовлено.

В частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки в межах кримінального провадження органом досудового розслідування не встановлено вини жодного з водіїв, проте настали наслідки порушення ПДР України - пошкодження автомобілів, суд в межах даного цивільного провадження встановлював особу, яка порушила ПДР України, внаслідок чого були пошкодженні автомобілі.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку, наданим суду доказам та встановив вину водія ОСОБА_6 у вчиненні ДТП, та як наслідок, наявність підстав для притягнення його до цивільної відповідальності за завдану майнову шкоду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції про те, що страхова компанія, в якій застрахована відповідальність водія ОСОБА_6 не повинна нести відповідальності, передбаченої законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», через пропуск позивачем строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції виходив з положень частини п'ятої статті 267 ЦК України та, встановивши поважність причин пропуску строку позивачем позовної давності, вважав, що порушене право останнього підлягає судовому захисту. Крім того, апеляційний суд виходив з того, що з даним позовом до одного з відповідачів (боржників) позивач звернувся з дотриманням трирічного строку, відповідно строк перервався і підстав для відмови в позові до другого з відповідачів у суду не було.

Згідно висновків апеляційного суду, суд першої інстанції, стягуючи з винного водія у відшкодування шкоди різницю, між вартістю відновлювального ремонту і лімітом відповідальності страхової компанії, не правильно застосував норми матеріального права.

Оскільки позивач відремонтував пошкоджений автомобіль, тобто залишив його собі, і не бажає його передавати ні відповідачу, ні страховій компанії, відповідно не погодився з визнанням транспортного засобу фізично-знищеним, йому має бути відшкодована різниця між вартістю його транспортного засобу до пошкодження і його вартістю після пошкодження, що складає суму у розмірі 49 442,23 грн, яка має бути відшкодована ПрАТ «СГ «ТАС».

Витрати позивача на проведення досліджень спеціалістами, які підтверджуються квитанціями, становлять загальну суму 1600 грн та не є прямими збитками останнього, а також не відносяться до судових витрат, та згідно Закону не відшкодовуються страховою компанією, тому мають бути відшкодовані винною особою ОСОБА_6 на загальних підставах.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ОСОБА_4,посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалені ними рішення та задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відшкодуванні майнової шкоди з водія автомобіля «Хюндай», ОСОБА_6 посилаючись на те, що позивачу має бути відшкодована лише різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Позивач посилається на те, що він, як власник автомобіля «Мерседес», здійснив ремонт вказаного автомобіля та фактично витратив суму 94 503,10 грн, у зв'язку з чим, на підставі статті 22 ЦК України звернувся до суду з вимого про відшкодування саме реальної майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка має бути відшкодована у повному обсязі, як зі страхової компанії, так і з винної у ДТП особи. Вказує на те, що на відновлення автомобілявитративкошти у меншому розмірі, ніжйогоринкова вартість, в ДТП було пошкоджено не весь автомобіль, і його можливо було відремонтувати, повне знищення даного автомобіля було встановлено лише виходячи з року його випуску та з урахуванням зносу.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «ТАС», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалене ним рішення із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин та не має права на отримання страхового відшкодування. Позивачем був порушений порядок отримання страхового відшкодування, у зв'язку з чим йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування відповідно до статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже з боку ПрАТ «СГ «ТАС» не було порушено прав, свобод та інтересів позивача.

Позивачем не надано доказів про встановлення судом вини водія забезпеченого транспортного засобу у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто доказів виникнення цивільно-правової відповідальності, оскільки вина встановлюється лише в судовому порядку при притягненні винної особи до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Таким чином, ПрАТ «СГ «ТАС» не має підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки по даній дорожньо-транспортній пригоді не виникла цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу.

У касаційній скарзі ПрАТ «СГ «ТАС» посилається на те, що згідно чинного законодавства, в разі виникнення цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу, та звернення потерпілого до страховика із заявою про страхове відшкодування з наданням пошкодженого майна в такому стані, яке воно знаходилося після ДТП, страховик відшкодовує різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди або після виплати ліміту відповідальності право на залишки транспортного засобу отримує страховик, а отже стягнення 49 442,23 страхового відшкодування є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, посилається на те, що позивачем не наведено жодних поважних причин неподання висновку спеціаліста про вартість транспортного засобу у пошкодженому стані після ДТП під час розгляду справи судом першої інстанції, а отже апеляційний суд безпідставно прийняв та дослідив вказаний доказ.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення судів в частині відмови у задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржуються, тому не переглядаються колегією суддів у цій частині в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Установлено, що позивач ОСОБА_4 є власником автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_1.

Автомобіль «Хюндай», державний номер НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_6

09 червня 2012 року приблизно о 13 год. 30 хв. на перехресті вулиць О. Теліги та Мельникова у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів «Хюндай», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_10

Постановою начальника відділення СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві від 25 листопада 2014 року кримінальне провадження, порушене за фактом вказаного ДТП закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Вказана постанова мотивована тим, що під час досудового розслідування в діях водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не виявлено однозначних порушень правил безпеки дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв'язку із виникненням даної ДТП та відповідно до яких можна було б стверджувати, що ДТП сталося з вини когось одного з вказаних водіїв.

Протоколи про притягнення одного з водіїв чи обох до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, внаслідок яких були пошкодженні автомобілі, не складалися.

Відсутність складу злочину, зокрема, у разі відмови в порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Оскільки в межах кримінального провадження органом досудового розслідування не встановлено вини жодного з водіїв, проте настали наслідки порушення ПДР України - пошкодження автомобілів, суд під час вирішення спору щодо цивільно-правових наслідків даного ДТП мав встановити особу, яка порушила ПДР України, внаслідок чого були пошкодженні автомобілі.

Так, на підставі висновку автотехнічного дослідження від 09 листопада 2012 року, проведеного експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києві в рамках кримінального провадження, та висновку судової автотехнічної експертизи від 29 лютого 2016 року, проведеної під час розгляду даної цивільної справи, встановлено, що в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Хюндай», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 регламентуються вимогами пунктів 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України та в діях водія ОСОБА_6 вбачається невідповідність дій зазначеним пунктам. Крім того, в дорожній ситуації водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання пунктів 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України, водій автобуса ОСОБА_10 з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Хюндай», шляхом застосування екстреного гальмування. Водій автомобіля «Хюндай» виїхав на перехрестя на червоне світло світлофора, а водій автомобіля «Мерседес» відповідно на зелене.

На виконання вищевказаних вимог щодо встановлення винної у ДТП особи суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, в тому числі наявних у справі висновків експертів, пояснень учасників ДТП, відеозапису з місця пригоди, встановив вину водія ОСОБА_6 у вчиненні ДТП, та як наслідок, наявність підстав для притягнення його до цивільної відповідальності за завдану майну шкоду.

При цьому, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не прийняв до уваги висновок експертного дослідження від 27 лютого 2017 року, складений експертом ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» на замовлення та за заявою ОСОБА_6, та належним чином мотивував свої висновки щодо відхилення цього доказу, зокрема, посилаючись на те, що він складений за відсутності всіх матеріалів цивільної справи та кримінального провадження, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Суд першої інстанції в рішенні детально оцінив та врахував не лише висновки експертів, а й інші докази по справі, та оцінивши докази в сукупності, в основу рішення поклав ті, які узгоджуються між собою та з фактичними обставинами ДТП, мотивував, чому він прийняв одні докази та відхилив інші.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд щодо встановлення вини особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок ДТП, відповідають встановленим обставинам справи та вимогам Закону.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не погодився з його висновками про відмову у задоволенні позову до ПрАТ «СК «ТАС», у якій була застрахована відповідальність ОСОБА_6, за пропуском строку позовної давності, та правильно виходив з наступного.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Хюндай», державний номер НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно з відповідним полісом.

ОСОБА_6 13 червня 2012 року повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та надав заяву про настання події, поліс, копії паспорту, копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля, копію документа, що посвідчує право водія керувати автомобілем та довідку ДАІ про обставини пригоди.

Під час розгляду справи, позивач посилався на поважність причин, через які він не мав можливості звернутись до страхової компанії, оскільки вина іншого водія в межах кримінального провадження не була встановлена.

З даним позовом до одного з відповідачів позивач звернувся з дотриманням трирічного строку, відповідно, строк перервався і підстави для відмови в позові до другого з відповідачів відсутні.

З урахуванням фактичних обставин справи та встановлення поважних причин, через які потерпіла особа не мала об'єктивної можливості в строки, визначені Законом, довести своє право на отримання страхового відшкодування від страхової компанії, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку, в якому вперше була встановлена особа, яка винна у спричиненні йому матеріальної шкоди.

При цьому, суд апеляційної інстанції врахував, що ОСОБА_6, відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «ТАС», дотримав усіх вимог та своєчасно повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, а відповідно, має право розраховувати на те, що на нього буде покладена відповідальність лише в тій частині, яка не буде покрита страховою компанією, з якою він уклав договір.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «СГ «ТАС» про пропуск позивачем строку позовної давності та відсутність у нього права на страхове відшкодування спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами та правильно застосованими нормами закону щодо позовної давності та оцінки поважності причин її пропуску.

Неподання позивачем в строк один рік заяви до ПрАТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування, не призвело до наслідків, які б перешкодили визначити дійсний розмір завданих позивачу збитків, оскільки такі збитки були оцінені експертом в межах кримінального провадження і визначені у вигляді ринкової вартості транспортного засобу позивача на час ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля більша, ніж його ринкова вартість до пошкодження.

Вирішуючи даний спір по суті вимог про відшкодування завданої позивачу внаслідок ДТП матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції правильно виходив з наступного.

За змістом статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди».

Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 30.3 статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ.

На підставі постанови слідчого в рамках кримінального провадження проведено автотоварознавчу експертизу, згідно з висновком якої вартість відновлюваного ремонту автобуса «Мерседес», державний номер НОМЕР_3 становить 105 193,10 грн, а ринкова вартість до дорожньо-транспортної пригоди становить 92 702,79 грн у зв'язку з чим транспортний засіб вважається фізично знищеним, а отже розрахунок страхового відшкодування проводиться згідно статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Встановивши, що позивач відремонтував пошкоджений автомобіль, тобто залишив його собі, і не бажає його передавати ні відповідачу, ні страховій компанії, відповідно не погодився з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що йому має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до пошкодження і його вартістю після пошкодження.

Під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги наданий висновок спеціаліста, який в рамках кримінального провадження проводив огляд автомобіля позивача одразу після ДТП, і який визначив, що вартість транспортного засобу позивача в пошкодженому вигляді на момент ДТП складала суму 43 260,23 грн.

Вказана оцінка проведена саме тим експертом, який складав протокол огляду транспортного засобу і оглядав його після ДТП.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на користь позивача з ПрАТ «СГ «ТАС» підлягає стягненню сума 49 44223 грн, як різниця між ринковою вартістю автомобіля позивача до пошкодження (92 702,79 грн) та вартістю транспортного засобу у пошкодженому стані 43 26023 грн.

Встановивши, що пряма дійсна шкода позивачу має бути відшкодована ПрАТ «СГ «ТАС», розмір якої не перевищує ліміту відповідальності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача шкоди у розмірі 44 503,10 грн.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про наявність правових підстав для стягнення усієї суми, витраченої на відновлювальний ремонт, в тому числі стягнення суми з ОСОБА_6, яка є різницею між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами та наведеними вище нормами матеріального права, які застосовані апеляційним судом правильно.

Наведені у касаційних скаргах позивача та ПрАТ «СГ «ТАС» доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно розміру суми, яка підлягає стягненню на користь позивача та встановлення особи (страхової компанії), яка має відшкодувати цю шкоду. Разом з тим, такі висновки апеляційного суд під час розгляду справи не спростовані, а наведені доводи були предметом детальної перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано їх відхилив.

Доводи касаційних скарг на правильність висновків апеляційного суду не впливають та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська