ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7184/18
Провадження № 2/362/1158/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
з участю секретаря Шевченко М.В.,
розглянувши у судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку,
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів, та в березні 2019 року уточнивши свій позов, в якому остаточно просила припинити її право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за нею право приватної власності на окреме будинковолодіння загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: гараж літ «Б» та вольєр літ «Г»; виділити в натурі належні їй на праві власності 47/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а саме приміщення: 1-1, загальною площею 13,7 кв.м., 1-2, загальною площею 6,8 кв.м., 1-3, загальною площею11, 60 кв.м., 1-4, загальною площею 5,40 кв.м., 1-5, загальною площею 1,10 кв.м., 1-6, загальною площею 3,7 кв.м., 1-7, загальною площею 2,2 кв.м., допоміжні приміщення вольєр та гараж за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтуванні позову зазначено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2010 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , визнано двоквартирним та за позивачкою визнано право власності на 47/50 частини зазначеного будинку, виділивши їй наступні приміщення: 1-1, загальною площею 13,7 кв.м., 1-2, загальною площею 6,8 кв.м., 1-3, загальною площею 11,60 кв.м., 1-4, загальною площею 5,40 кв.м., 1-5, загальною площею 1,10 кв.м., 1-6, загальною площею 3,7 кв.м., 1-7, загальною площею 2,2 кв.м. Додатковим рішення у зазначеній цивільній справі позивачці виділено ще допоміжні приміщення, а саме вольєр та гараж. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року роз`яснено додаткове рішення суду, з якої вбачається що 47/50 частин спірного будинку, на які за позивачкою визнано право приватної власності, являється окремою частиною домоволодіння. Крім того, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року визначено порядок користування земельної ділянки площею 0,1000 га, яка знаходиться під спірним домоволодінням, а саме виділено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0874 га під виділеним їй раніше житловим приміщенням. Оскільки зазначений спірний будинок знаходиться у спільній частковій власності, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав, через наявність конфліктів з відповідачами вона не може користуватися та розпоряджатись своїм майном в повній мірі, позивачка вимушена звернутись за захистом свої майнових прав до суду із зазначеним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2010 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , визнано двоквартирним та за позивачкою визнано право власності на 47/50 частини зазначеного будинку, виділивши їй наступні приміщення: 1-1, загальною площею 13,7 кв.м., 1-2, загальною площею 6,8 кв.м., 1-3, загальною площею11, 60 кв.м., 1-4, загальною площею 5,40 кв.м., 1-5, загальною площею 1,10 кв.м., 1-6, загальною площею 3,7 кв.м., 1-7, загальною площею 2,2 кв.м. (а.с. 9).
Додатковим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2011 року задоволено заяву ОСОБА_1 та у вищезазначеній цивільній справі позивачці виділено ще допоміжні приміщення, а саме вольєр та гараж у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Відповідно до Витягу про державну реєстрацію № 32533514 від 16.12.2011 року, за ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності зареєстровано 47/50 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11). Що також підтверджується Інформаційною довідкою №148898014 з Державного реєстру речових прав від 11.12.2018 року (а.с. 18-19) та Технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 20-24).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року роз`яснено додаткове рішення суду від 06 грудня 2011 року, з якої вбачається що 47/50 частин спірного будинку, на які за позивачкою визнано право приватної власності, являється окремою частиною домоволодіння (а.с. 12).
Крім того, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року визначено порядок користування земельної ділянки площею 0,1000 га, яка знаходиться під спірним домоволодінням, а саме виділено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0874 га під виділеним їй раніше житловим приміщенням (а.с. 13-14).
Згідно Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна №12/10-01-ті від 06.12.2018 року ПП «Актив Інвест», можливо виділити в окреме користування ОСОБА_1 на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2011 року наступні приміщення: 1-1, загальною площею 13,7 кв.м., 1-2, загальною площею 6,8 кв.м., 1-3, загальною площею11, 60 кв.м., 1-4, загальною площею 5,40 кв.м., 1-5, загальною площею 1,10 кв.м., 1-6, загальною площею 3,7 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: гараж літ «Б» та вольєр літ «Г», які складають 47/50 житлового будинку (а.с. 25).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.
Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки.
Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено також ст. 41 Конституції України, відповідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбаченихзаконом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».
У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.
Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Відповідно до роз`яснень у пунктах 6 та 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно із частиною другою статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно ст.141 ЦПК України, при задоволенні позовних вимог підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені позивачем по платіжному дорученню при зверненні до суду з даним позовом 1240 гривень судового збору (а.с. 1).
Керуючись ст. 41 Конституції України, статтями 317, 319, 321, 355, 356, 358, 364 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 265, 268, 273, 274-279, 289, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку- задовольнити.
Виділити в натурі ОСОБА_1 належні їй на праві власності 47/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а саме приміщення: 1-1, загальною площею 13,7 кв.м., 1-2, загальною площею 6,8 кв.м., 1-3, загальною площею11, 60 кв.м., 1-4, загальною площею 5,40 кв.м., 1-5, загальною площею 1,10 кв.м., 1-6, загальною площею 3,7 кв.м., 1-7, загальною площею 2,2 кв.м., допоміжні приміщення вольєр та гараж за адресою: АДРЕСА_1 .
Припинити ОСОБА_1 право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на окреме будинковолодіння загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: гараж літ «Б» та вольєр літ «Г», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 » 1240 (одна тисяча двісті сорок) гривень витрат на сплату судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст заочного рішення виготовлено 29 серпня 2019 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко