30 січня 2019 року м.Рiвне
Рiвненський мiський суд Рівненської області
в особi головуючої судді Панас О.В.
при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.
розглянувши у відкритому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Рівненського міського суду від 11 квітня 2011 року по справі № 2-2881/11 на її користь на утримання дочки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 600 (шістсот) гривень на двох дітей, щомісячно, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 972 гривні, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Позивач ОСОБА_1 подала суду письмову заяву, в якій повністю підтримала позовні вимоги та просить розглянути позов без її участі, не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2, будучи попередженим про день, час та місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивач.
За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачки, відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивач.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей: повнолітню дочку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.
21 жовтня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний.
Рішенням Рівненського міського суду від 14 серпня 2012 року по справі № 1715/10348/12 ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав стосовно дітей дочки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 квітня 2011 року по справі № 2-2881/11 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання дітей - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 600 (шістсот) гривень на двох дітей, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

На сьогодні дочка сторін ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття.

Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому,відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 -1860 грн. з 01.07- 1944 грн. , з 01 грудня - 2027 грн.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1013,50 грн., визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним, який слід стягувати з дати пред"явлення позову до суду. При цьому суд враховує, що з вини відповідача справа у листопаді 2018р. була розглядом відкладена.

При ухваленні рішення, суд також враховує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 11 квітня 2011 року (600 гривень на двох дітей) на теперішній час є значно меншим від мінімального розміру аліментів, встановленого частиною другою статті 182 СК України.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та стягнення з ОСОБА_2, 1978р.н., на користь ОСОБА_1, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,в розмірі 1013 грн. , з індексацією відповідно до закону , що є не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , до повноліття дитини з дати звернення до суду, що на думку суду є справедливим, оскільки відповідач ухилявся від явки до суду, що спричинило відкладення судових засідань. Оскільки судом встановлено наявність рішення суду про стягнення аліментів у цивільній справі № 2-2881/11, то за зазначеним виконавчим документом слід припинити виконання за виключенням наявності боргу по сплаті аліментів. Відповідно до ст. 141 УПК понесені позивачкою ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн. підлягають до стягнення з відповідача на її користь. На підставі ст.ст. 84, 110, 112, 115, 160, 180, 184 СК України, керуючись ст.ст. 12,81,141,264-268, 273,280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Змінити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1013 (одна тисяча тринадцять) грн. 00 коп., з індексацією відповідно до закону , починаючи з 18.07.2018 року і до повноліття дитини.

У звязку з задоволенням позову про зміну розміру аліментів, припинити з 18.07.2018 р. подальше примусове виконання рішення Рівненського міського суду від 11.04.2011 р. у цивільній справі за позовом з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (справа № 2-2881/11). В разі наявності заборгованості за вказаним рішенням суду, проводити стягнення нарахованої заборгованості по аліментах до повного виконання. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд або безпосередньо до Рівненського апеляцiйного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання , учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1,місце проживання: 33005, місто Рівне, вулиця Боярка,31-в, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, місце проживання: 33001, місто Рівне, вулиця Дубенська, БОС,9 кв.25, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне рішення виготовлене - 31.01.2019 р.

Суддя О.В.Панас