ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/78/19 Справа № 212/2543/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І.Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.,

сторони

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк")

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 07 вересня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк") звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.09.2010 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер.

У зв'язку із порушенням умов кредитного договору у ОСОБА_4, на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 7311,57 грн., яка складається із: 4469,86 - тіло кредиту; 1727,27 грн. - нарахованих процентів за користування кредитом; 1114,44 грн. - нарахованої пені.

Позивачем 16.02.2016 року була направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори. 18.03.2016 року позивачем було отримано відповідь, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_3

У зв'язку з наведеним вище, Банк просив стягнути з відповідача, як спадкоємця боржника, вище вказану заборгованість за кредитним договором а також судові витрати по справі.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2018 рокув задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк».

На думку представника позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було доведено суду передачу спадкоємцям у натурі спадкового майна.

Вважає, що оскільки відповідач прийняла спадщину боржника, то вона має відповідати перед кредитором.

Зауважує на тому, що позивач не міг встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, тому суд безпідставно відмовив у задоволені позову та позбавив позивача права на поновлення порушених прав за рахунок майна, одержаного відповідачем у спадщину.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, позивач звернувся до суду з неналежним способом судового захисту, тобто замість вимог про накладення стягнення на майно, заявив вимогу про стягнення кредитної заборгованості, що не передбачено статтею 1282 ЦК України. Крім того, позивачем не було надано належних доказів того, що після смерті спадкодавця ОСОБА_4 його спадкоємець, відповідач ОСОБА_3, отримала у натурі певне спадкове майно.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2010 року, з метою отримання кредитних коштів, ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». Заявник в цій анкеті зазначив, що бажає отримати кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.47).

Згідно розрахунку заборгованості за ОСОБА_4 наявна заборгованість, яка, станом на день смерті, становила 7311,57 грн., та складається із: 4469,86 - тіла кредиту, 1727,27 грн. - процентів за користування кредитом, 1114,44 грн. - пені.

Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають такі правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки: штраф, пеня (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Із матеріалів справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_3 та 20.01.2016 року їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом.

Таким чином, відповідач по справі прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, тому, відповідно до 1218 ЦК України, прийняла всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся до суду з неналежним способом судового захисту, тобто замість вимог про накладення стягнення на майно, заявив вимогу про стягнення кредитної заборгованості, що не передбачено статтею 1282 ЦК України, з чим колегія суддів погодитись не може.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв'язку з іншими нормами ЦК України не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов'язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 25 квітня 2018 року № 6-5552свп18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши, що відповідач є спадкоємцем померлого ОСОБА_4, оскільки звернулась з заявою про прийняття спадщини після його смерті та 20.01.2016 року їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 62 т. 1), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач звернувся до суду з неналежним способом судового захисту, тобто замість вимог про накладення стягнення на майно, заявив вимогу про стягнення кредитної заборгованості, що не передбачено статтею 1282 ЦК України, оскільки правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов'язку в натурі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги та приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норм процесуального права, тому прийшов до неправильного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв'язку з чим дане судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на день смерті ОСОБА_4, на ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість за кредитним договором б/н від 20 вересня 2011 року склала 7437,33 грн. (а.с.7-зворот), проте, за період з 13 травня 2015 року по 02 червня 2016 року, заборгованість за вказаним кредитним договором періодично погашалась, та загалом було сплачено в рахунок погашення заборгованості 3119,09 грн.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів, враховуючи розрахунок заборгованості, який перевірено колегією суддів та колегія суддів вважає його вірним, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачазаборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 20 вересня 2011 року станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті ОСОБА_4, яка становить 4318 грн. 24 коп. (7437,33 грн. - 3119,09 грн. )

Колегія суддів зауважує на тому, що згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 20 вересня 2011 року станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті ОСОБА_4, становить 4318 грн. 24 коп. в межах вартості майна, одержаного у спадщину, відповідно до ч.1 ст. ст. 1282 ЦК України.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, оскільки за подання позову до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн. (а.с.1) та за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2643 грн. (а.с.121), тому, пропорційно від задоволених позовних вимог судовий збір необхідно стягнути в розмірі 2081 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк") до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в межах вартості спадкового майна, заборгованість за кредитним договором б/н від 20.09.2010 року в сумі 4318 (чотири тисячі триста вісімнадцять) грн. 24 коп., яка складається із тіла кредиту станом на 13 травня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2081 (дві тисячі вісімдесят одна) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: