Справа № 344/4046/18
Провадження № 22-ц/4808/1294/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Домбровською Г.В. 18 грудня 2018 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_2 подав позов до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дитини, яка продовжує навчання, стягнення сплачених за березень 2018 року аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, в якому народилися діти - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2009 року. Рішенням цього ж суду від 16.02.2009 року стягнуто аліменти з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину. В кінці 2016 року ОСОБА_3 з дітьми виїхала до м. Запоріжжя, де проживає по сьогоднішній день. У вересні 2017 року син ОСОБА_6 повернувся із м. Запоріжжя з причин небажання проживати з матір`ю. Навчається в Івано-Франківському державному коледжі технологій та бізнесу на ІІІ курсі. Дочка ОСОБА_5 повернулася з м. Запоріжжя в кінці листопада 2017 року і з 04.12.2017 року навчається в 11-А класі школи №24 м. Івано-Франківська. Двоє дітей проживають з позивачем у АДРЕСА_1 , перебувають на його утриманні. Мати дітей самоусунулась від виконання своїх обов`язків, проживає у м. Запоріжжя зі своїм співмешканцем. Аліменти, які він сплачує на утримання дітей, пересилає дітям не регулярно, частинами. Діти проживають з ним, а матір використовує аліменти не за призначенням, що суперечить вимогам ст.179 СК України. Просив припинити стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2009 року. Постановити рішення, яким стягувати з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття, у випадку навчання - до закінчення такого (до 23 років) і на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення навчання в розмірі 1/3 усіх видів заробітку щомісячно.(а.с.1-2).

У червні 2018 року ОСОБА_2 подав заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, в обґрунтування якої зазначив, що дочка ОСОБА_5 добровільно змінила місце проживання і переїхала проживати до батька. Дочка особисто зверталася до начальника ГТУЮ в Івано-Франківській області з проханням перераховувати аліментні платежі, які він сплачував безпосередньо на її банківську картку. На підставі даних заяв прохання дочки задоволено. Крім того, стягнені з нього аліменти за березень 2018 року в сумі 2483,44 грн на утримання дочки використані відповідачкою ОСОБА_3 на власні потреби. Ці кошти були перераховані дочці ОСОБА_5 і використані відповідачкою не за призначенням. Таким чином, підстав для сплати ним аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 на користь відповідачки немає. Оскільки дочка проживає з ним, перебуває на його утриманні, є всі підстави для стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки до досягнення нею повноліття. На час подання позовної заяви та час розгляду справи син ОСОБА_6 продовжує навчання на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, оскільки не має можливості працювати. Таким чином, є всі підстави для стягнення на його користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. З цих підстав просив змінити місце проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначити його з батьком ОСОБА_2 . Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнути на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки за березень місяць 2018 року у розмірі 2483,44 грн. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ? частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.03.2018 року і до повноліття дитини. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 29.03.2018 року до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року включно (а.с.20-22).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дитини, яка продовжує навчання, стягнення сплачених за березень 2018 року аліментів, в частині позовної заяви про визначення місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначення місця проживання разом з батьком ОСОБА_2 , залишено без розгляду (а.с.108-109).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково. Суд вирішив припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 усіх видів його заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2009 року у справі № 2-975/2009. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ? частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29 березня 2018 року.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 березня 2018 року до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2018 року включно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.111-122).

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, ухвалення з порушення норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що судовим рішенням, яке набрало законної сили (рішення Івано-Франківського міського суду від 10.02.2009 року) у справі про розірвання шлюбу, визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , 1999 року народження, та ОСОБА_5 , 2001 року народження, проживати з матір`ю ОСОБА_3 Вирішуючи спір, суд зробив висновок про необхідність стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Однак, суду не були надані належні та допустимі докази прийняття відповідного рішення органом опіки і піклування про визначення місця проживання дитини, як того вимагають положення ст..158 СК України. Також позивачем не надано копії відповідного судового рішення про вирішення зміни місця проживання дитини, як це передбачено ст.159 СК України. Тобто суд, вирішуючи спір про припинення стягнення аліментів, фактично вирішив питання про місце проживання дитини. При цьому суд проігнорував відсутність передбачених законом юридичних фактів, які давали б підстави для припинення стягнення аліментів, не заслухавши самої дитини, як того вимагають ст..ст.160, 171 СК України.

Також зазначив, що відповідачка не проживає постійно за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , оскільки задля утримання дітей та оплати навчання змушена працювати за межами міста Івано-Франківська та області, а також тривалий час змушена була доглядати за престарілими батьками в с. Подусільна Перемишлянського району Львівської області. Наголошує, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 10.04.2014 року встановлено порядок користування помешкання, що перебуває у спільній частковій власності сторін, який за умов спільного проживання чотирьох повнолітніх осіб протилежної статі неможливо виконувати.

Також наголошує, що сам факт відсутності матері за місцем проживання (у зв`язку з необхідністю матеріального забезпечення дітей та неможливістю спільного проживання з колишнім чоловіком ОСОБА_2 ), не доводить факту невиконання нею обов`язків з утримання дітей чи нецільового використання коштів. Більше того, в матеріалах справи наявні докази (банківські платіжні доручення та квитанції) щодо оплати ОСОБА_3 витрат, пов`язаних з утриманням та навчанням дочки ОСОБА_5 . З цих підстав рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.137-138).

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість і безпідставність апеляційної скарги. Вважає, що підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду немає, відповідачці було відомо про розгляд зазначеної справи в суді, оскільки вона сама особисто подавала заперечення проти позову. Щодо посилань апелянта на те, що вона працює за кордоном для утримання дітей, то вони не відповідають дійсності, оскільки відповідачка заробляє кошти на погашення кредитів, а не на утримання дітей. Оплату за навчання дочки ОСОБА_5 , яка навчається в Тернопільському національному економічному університеті з 2018 року на платному відділенні на другому курсі, здійснює він, на підтвердження чого долучає копію договору №143100 від 06.08.2018 року і квитанції про оплату. За навчання дітей апелянт не платить, що може підтвердити та спростувати дочка ОСОБА_5 . Факт догляду відповідачкою за батьками не підтверджено жодним належним доказом. З цих підстав просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без зміни (а.с.176-177).

Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_2 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4, 5-6).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2009 року у справі №2-975/2009, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітної плати щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину визначеного для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття (а.с.3).

Шлюб між сторонами розірвано 18.03.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 16.06.2011 року (а.с.8).

ОСОБА_3 20 квітня 2016 року змінила ім`я, про що складено відповідний актовий запис №65. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені ОСОБА_3 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_6 досягнув повноліття, а тому аліменти на його утримання з ОСОБА_2 не стягуються.

Згідно довідки Івано-Франківського державного коледжу технологій та бізнесу від 23.01.2018 року №04-46/31 ОСОБА_6 в 2015 році вступив до Івано-Франківського державного коледжу технологій та бізнесу, станом на 23.01.2018 року навчався на ІІІ-му курсі денної форми навчання в групі ФК-55-ІІІ; строк закінчення навчального закладу - 30 червня 2018 року (а.с.11) .

ОСОБА_5 станом на час подання позову була неповнолітньою, а тому з доходу позивача згідно вищевказаного рішення суду щомісячно стягувалася відповідна сума аліментів у частці від заробітку.

На час подання позову та розгляду справи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №02-02/00068 981 від 16 травня 2018 року про склад сім`ї (а.с.28).

Із довідки №76 Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 від 05.03.2018 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була ученицею 11-А класу Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 (а.с.13).

Актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_5 від 15 травня 2018 року визначено, що сім`я складається з трьох осіб: батько ОСОБА_2 , брат ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.27).

Зі змісту довідки директора школи та класного керівника ОСОБА_5 встановлено, що займався дитиною та її успіхами в школі ОСОБА_2 (а.с.30).

Згідно поданої ОСОБА_5 заяви до органу державної виконавчої служби (а.с.12, 32) з квітня 2018 року аліменти, які стягуються з ОСОБА_2 , переводяться безпосередньо на рахунок ОСОБА_5 (а.с.24, 33, 35, 37).

Із наданих відповідачкою копій квитанцій ПАТ «Приватбанк» від 11.07.2018 р. та від 20.09.2018 р. (а.с.70-71) встановлено, що ОСОБА_3 перераховувала на відповідний рахунок одержувача (не ідентифіковані) грошові кошти.

Вказані документи не прийняті судом як докази сплати ОСОБА_3 аліментів на користь дитини за липень та вересень 2018 року, оскільки з їх зміст не містить інформації про призначення коштів, ініціалів одержувача коштів, а також номера карткового рахунку.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з положень ст. 180-184, 191, 199, 200 СК України, ст. 1, 2, 8 Закону України "Про охорону дитинства", встановивши, що станом на час звернення до суду та на час розгляду справи повнолітній син та неповнолітня дочка проживають разом з батьком, який сам несе витрати на їх матеріальне утримання, тому у такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини, при цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється, дійшов висновку, що необхідно захистити порушене право позивача у спосіб припинення його обов`язку по сплаті аліментів на користь відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки до закінчення ним навчання.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 180 та частин 1-4 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналізуючи зазначені норми закону, апеляційний суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Відповідно до частини 3 статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

З аналізу норми частини 2 статті 181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Зі змісту зазначених норм закону слідує, що право на отримання аліментів має один з батьків за наявності трьох умов: дитина проживає з тим з батьків, хто звернувся за аліментами; дитина перебуває на утримані того з батьків, хто звернувся за аліментами; другий з батьків в добровільному порядку не виконує свого обов`язку з утримання дитини.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (зокрема, припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Зі змісту норм Сімейного кодексу України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Даючи оцінку наведеним у позовній заяві та апеляційній скарзі обставинам, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Обставини проживання дітей разом з батьком підтверджуються наданими суду першої інстанції: актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 15 травня 2018 (а.с.27); довідкою директора школи та класного керівника ОСОБА_5 (а.с.30); поданою ОСОБА_5 заявою до органу державної виконавчої служби (а.с.12,32).

Зазначений факт підтверджується і показаннями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , наданими в суді апеляційної інстанції.

Так, допитані в суді апеляційної інстанції в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 пояснили, що на час звернення батька з позовом до суду (березень 2018 року) вони проживали і проживають тепер разом із батьком по АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_2 купує продукти харчування, одяг, оплачував послуги репетиторів дочці, витрати на випускний вечір після закінчення школи, коледжу, за навчання у автошколі сина. Мати ОСОБА_3 час від часу переказує гроші на банківську картку, купує речі, подарунки. Останнім часом мати не має можливості фінансово їх утримувати, у зв`язку зі станом здоров`я. З березня 2018 року відповідачка знаходиться за кордоном, спілкуються лише по телефону. До Івано-Франківська мати приїжджала лише одного разу - восени 2018 року на два тижні.

При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини ОСОБА_5 , проживання її з батьком, відповідачка є працездатною особою. Визначений судом розмір аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з часу звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованим.

Щодо стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Повнолітньому сину сторін ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом виповнилося 18 років, він продовжував навчання до 30.06.2018 року, у зв`язку з чим потребував матеріальної допомоги.

Відхиляючи доводи апелянта, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення не може свідчити про відсутність можливості надання утримання повнолітньому сину та про її матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі. Жодної інформації щодо доходів на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан, відповідачка не надала.

Оскільки апелянт не представила суду жодних даних про свої доходи, стан здоров`я та перебування інших осіб на її утриманні, врахувавши, що повнолітній син сторін навчається, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Суд приймає до уваги, що за станом здоров`я відповідачка не має обмежень щодо виконання будь-яких робіт, відсутність у платника аліментів інших осіб, яких вона зобов`язана утримувати, оскільки такі докази суду не надані. З урахуванням встановлених обставин справи, оцінюючи доводи апелянта-відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вона має можливість надавати повнолітньому синові матеріальну допомогу в розмірі, визначеному судом першої інстанції, оскільки неспроможність надання допомоги в такому розмірі вона не довела.

З наведених обставин встановлено, що домовленості між сторонами щодо утримання дітей не досягнуто, позивач сплачував аліменти на користь відповідача на підставі судового рішення. На час подання позову як неповнолітня ОСОБА_5 , так і повнолітній ОСОБА_2 , який продовжував навчання і не досяг 23-річного віку, проживали з батьком ОСОБА_2 , який є позивачем по справі, який ніс витрати на утримання обох дітей. Відповідач проживає окремо.

Вказаний факт не спростовано апелянтом. А факт реєстрації відповідача в одному у житлі разом з позивачем та дітьми не може бути підставою для відмови у позові.

Доказів про те, що апелянт доглядала за престарілими батьками в с. Подусільна Перемишлянського району Львівської області, що унеможливлювало сплату аліментів з її сторони, суду також не надано.

Враховуючи, що з кінця 2017 року неповнолітня ОСОБА_5 та ОСОБА_2 обрали місце проживання з батьком ОСОБА_2 , тому суд дійшов правильного висновку про припинення обов`язку позивача сплачувати аліменти і поклав цей обов`язок на матір, яка проживала окремо.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом визначено місце проживання дітей з матір`ю і воно не було змінене не заслуговують на увагу з огляду на положення частин 1 та 2 статті 29 ЦК України, оскільки дочка сторін ОСОБА_5 на час подання позову досягла 14 років, а син ОСОБА_2 досяг повноліття, тому вони мали право визначати самостійно місце свого проживання і з ким з батьків проживати. Тому рішення судом, яке стосується визначення їх місця проживання, не могло бути ухвалено.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Докази, надані позивачем ОСОБА_2 на підтвердження утримання дочки ОСОБА_5 після досягнення нею повноліття, не мають значення для вирішення цього спору.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно з`ясував обставини справи, а тому рішення суду слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський