Справа № 351/2154/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/139/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Снятинського районного суду в складі судді Калиновського М.М., постановлену 26 вересня 2018 року в м. Снятині Івано-Франківської області у справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», заінтересовані особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, про заміну сторони у виконавчому провадженні,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що рішенням Снятинського районного суду від 22 жовтня 2013 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами №010/14-10/393G93 від 29 липня 2008 року та №010/14-10/412G93 від 7 серпня 2008 року. 9 серпня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладено договір (портфельного відступлення прав вимоги) №140/11/210, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і вказаними. Також цього дня між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладено договір №140/11/214 відступлення прав за іпотечними договорами та договір №140/11/211 відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально. Посилаючись на зазначені обставини заявник просив залучити до справи ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» та здійснити процесуальне правонаступництво позивача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Замінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за виконавчими листами, виданими 18 грудня 2013 року Снятинським районним судом у справі №351/2154/13-ц, а також у виконавчому провадженні №45467976 (боржник ОСОБА_4), відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 18 грудня 2013 року на виконання рішення суду від 22 жовтня 2013 року у справі №351/2154/13-ц на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Ухвалою Снятинського районного суду від 26 вересня 2018 року заяву задоволено частково. Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» за виконавчими листами, виданими 18 грудня 2013 року Снятинським районним судом у справі № 351/2154/13-ц на виконання рішення Снятинського районного суду від 22 жовтня 2013 року та у виконавчомупровадженні № 45467976 (боржник ОСОБА_4), відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 18 грудня 2013 року Снятинським районним судом у справі № 351/2154/13-ц на виконання рішення Снятинського районного суду від 22 жовтня 2013 року.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі на вказану ухвалу ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правом на звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження і стягувача у відкритому виконавчому провадженні наділений новий кредитор - ТОВ «ФК «Форінт». Натомість, у матеріалах справи відсутня згода товариства щодо зміни правового статусу і набуття прав стягувача у виконавчому провадженні.

Окрім того, ухвалюючи рішення про заміну сторони у виконавчому провадженні місцевим судом не перевірено чи внесено ТОВ «ФК «Форінт» до Реєстру фінансових установ та має ліцензію, яка дає йому право здійснювати відповідну діяльність, оскільки за своїм характером договір портфельного відступлення прав вимоги №140/11/210 від 9 серпня 2018 року є фінансовою послугою.

Також зазначає, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено кредитній установі відступати право вимоги за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, що вказує на нікчемність Договору портфельного відступлення прав вимоги №140/11/210.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» покликається на безпідставність доводів апелянта. Зазначає, що відповідно до положень статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 442 ЦПК України заяву про заміну сторони її правонаступником може подати і сторона виконавчого провадження. Предметом договору від 9 серпня 2018 року є не валютні цінності, а право вимоги за кредитним договором та договорами поруки, а тому відсутність у сторони договору ліцензії на здійснення валютних операцій не має правового значення для укладення договору факторингу кредитної заборгованості за таким договором. Окрім того, відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 16 серпня 2016 року товариство має право надавати фінансові послуги без отримання ліцензій та/або дозволів. Наведене підтверджується додатком до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданим Національною комісією, що здійнює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг. Також згідно розпорядження від 21 березня 2017 року №657 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг, постановлено видати ТОВ «ФК «Форінт» ліцензію з правом ведення господарської діяльності з надання фінансових послуг.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

В судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» Тістик Р.Б. доводів скарги не визнав посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

В засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_1, заінтересовані особи та представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» не з'явились будучи належним чином повідомленими, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ТОВ «ФК «Форінт», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Снятинського районного суду від 22 жовтня 2013 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Стягнуто в солідарному порядку з боржника, фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами №010/14-10/393 G93 від 29 липня 2008 року та №010/14-10/412 G93 від 7 серпня 2008 року у сумі 3 526 379,98 грн, а також 3 441,00 грн судового збору. Вказане рішення сторонами не оскаржувалось (а.с.149-151 т.1).

На підставі рішення 18 грудня 2013 року Снятинським районним судом видано виконавчі листи (а.с. 204-205, 208, 211, 214, 217, 220 т.1).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 14 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження №45467979 за виконавчим листом № 351/2154/13-ц від 18 грудня 2013 року про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 (а.с.9 т.2).

Встановлено, що згідно договору № 140/11/210 від 9 серпня 2018 року AT «Райффайзен Банк Аваль» зобов'язалось передати у власність TOB «ФК «Форінт» права вимоги, вказані у реєстрі кредитних операцій до відступлення, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, а TOB «ФК «Форінт» зобов'язалось прийняти від банку права вимоги в обсязі та на умовах, що існуватимуть на дату відступлення прав вимоги, та сплатити їх вартість.

Відповідно до витягу з реєстру відступлених прав вимоги AT «Райффайзен Банк Аваль» передало TOB «ФК «Форінт» права вимоги по кредитних договорах №010/14-10/393 G93 від 29 липня 2008 року та №010/14-10/412 G93 від 7 серпня 2008 року (а.с.10-16 т.2).

Також 9 серпня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ ФК «Форінт»уклали договір №140/11/211 відступлення прав вимоги за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально, в тому числі і за договорами поруки №G93-227 та №G93-228 від 29 липня 2008 року, укладеними між банком та ОСОБА_3, банком та ОСОБА_4 (а.с.17-19 т.2).

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

За приписами частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

В силу вимог статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Тобто, наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до частини 1 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону правонаступником.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що положення статті застосовується також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного переконання про заміну стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник не наділений правом звернення до суду із заявою про заміну сторонни виконавчого провадження, не заслуговують на увагу. Згідно із частиною 2 статті 442 ЦПК України заяву про заміну сторонни її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Безпідставними є також посилання апелянта на нікчемність договору відступлення права вимоги, оскільки стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на це та враховуючи відзив ТОВ «ФК «Форінт» неспроможними є твердження ОСОБА_1 щодо відсутності у товариства права на здійснення діяльності по наданню фінансових послуг, якою фактично є договір портфельного відступлення прав вимоги №140/11/210 від 9 серпня 2018 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що ухвала місцевого суду відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Снятинського районного суду від 26 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.