ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/395/19 Справа № 211/5598/17 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2018 року, яке ухвалене суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину, в обґрунтування якого вказано, що 16.05.2011 року між ними та відповідачем укладено договір про фінансовий лізинг № 00002691, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу Volkwagen Caddy Kombi 1.6 1 TDI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_3 двигун № НОМЕР_1, а відповідач зобов'язувався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів, відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. Вартість об'єкту лізингу, яка погоджена сторонами, становить 26490,00 доларів США. Укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг № 000002691 від 16.05.2011 року є нікчемним відповідно до ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 220, ч.2 ст. 806 ЦК України.

Зважаючи на вищевикладене, для повернення позивача у первісний стан, відповідач повинен повернути позивачу новий транспортний засіб. Оскільки це зробити неможливо, то відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування, що становить 689348, 34 гривні, яку позивач просив суд стягнути з відповідача, а також судовий збір.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», 689348 гривень 34 коп. та судовий збір у розмірі 10340 гривень 23 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що суд першої інстанції не мав правових підстав для застосування до спірних правовідносин ч.1 ст.216 ЦК України, оскільки 30.07.2015 року автомобіль Volkwagen Caddy Kombi 1.6 1 TDI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_3 двигун № НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 був вилучений у відповідача та з того часу відповідач припинив користування та володіння вказаним автомобілем.

Судом при ухваленні рішення не враховано, що відповідачем по справі було фактично сплачено за договором лізингу 290293,84 грн. та є незрозумілим позиція суду першої інстанції стосовно того, що відповідач по справі повинен компенсувати позивачу вартість автомобіля 2018 року випуску.

Крім того представник відповідача посилається на те, що справу було розглянуто за відсутності відповідача та його представника, що позбавило їх права захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

При цьому представником позивача, разом з відзивом на апеляційну скаргу було подано клопотання про закриття апеляційного провадження у справі, в порядку п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України, в обґрунтування якого зазначено, що провадження відкрито за апеляційною скаргою, яка підписана представником відповідача, що не мав права її підписувати та не мав права представляти інтереси відповідача в судах апеляційної інстанції оскільки не набула статусу адвоката, яке задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Як вбачається із матеріалів справи, апеляційна скарга від імені та в інтересах ОСОБА_1 підписана його представником ОСОБА_2, який на момент подачі апеляційної скарги не був адвокатом, але був наділений такими повноваженнями, відповідно до довіреності від 10 березня 2018 року.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга подана з додержанням вимог ст. 175 та 177 ЦПК України, а тому підстави для закриття апеляціного провадження відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника ТОВ «Порше Лізинг Україна» - Андрейківа О.В., в режимі відеоконференції, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 16.05.2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Лізинг Україна» був укладений договір про фінансовий лізинг № 00002691, об'єктом якого є автомобіль Volkwagen Caddy Kombi 1.6 1 TDI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_3 двигун № НОМЕР_1, разом з додатками до нього, серед яких Загальні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі Загальні умови) та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (далі Графік), що є невід'ємними його частинами, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу, а відповідач зобов'язався прийняти транспортний засіб та здійснювати платежі відповідно до договору та Графіку (а.с.6-20).

За умовами укладеного договору лізингу вартість транспортного засобу становить 26490 дол.США, авансовий платіж - 10596,00 дол.США, обсяг фінансування - 15894,00 дол.США, кількість лізингових платежів - 60, строк лізингу - 60 місяців (а.с.6-20).

Відповідно до договору № 1101859 купівлі-продажу автомобіля № 605359 від 15.05.2011 року, позивач придбав транспортний засіб Volkwagen Caddy Kombi 1.6 1 TDI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_3 двигун № НОМЕР_1 у ТОВ «Гранд Авто» для передачі його в лізинг відповідачу (а.с. 21-22, а.с. 23).

Договір про фінансовий лізинг № 00002691 від 16.05.2011 року, укладений між сторонами справи, нотаріально посвідчено не було.

30 липня 2015 року транспортний засіб Volkwagen Caddy Kombi 1.6 1 TDI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_3 двигун № НОМЕР_1 був оглянутий та вилучений на підставі виконавчого провадження № 47479022, яке було відкрито державним виконавцем Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області, та згідно акту № 3369 переданий на спец. майданчик для передачі ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки форма вчинення договору фінансового лізингу № 00002691 від 16.05.2011 року за участю фізичної особи не була дотримана, до даних правовідносин необхідно застосувати ст. 216 ЦК України з метою повернення позивача у первісний стан, тому відповідач повинен повернути позивачу новий транспортний засіб, однак, оскільки це зробити неможливо, то відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування, що становить 689348, 34 гривні.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до частин 1, 2 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно ч. 2 ст. 1 Законом України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу або договору поставки, що випливає зі змісту договору.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

Статтею 799 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ст. 236 Цивільного кодексу України, моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. Але якщо недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у Постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержаннясторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у Постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір про фінансовий лізинг №000002691 від 16.05.2011 року було укладено сторонами без додержання умов щодо нотаріального посвідчення.

Таким чином, спірний договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, при укладенні вказаного договору не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що укладений сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним в силу закону. При цьому, додаткового встановлення його нікчемності судом не вимагається, виходячи з наступного.

Верховний Суд України в п. 5 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Отже, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням визначеного законом, відповідного способу захисту.

А законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Як вже зазначалось вище, відповідно до абзацу 2 частини 1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як вбачається із матеріалів справи, на час розгляду даної справи судом першої інстанції автомобіль марки Volkwagen Caddy Kombi 1.6 1 TDI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_3 двигун № НОМЕР_1 вже повернутий ТОВ «Порше Лізинг Україна», доказів наявності у транспортного засобу будь-яких ушкоджень матеріали справи не містять, отже відсутні підстави для будь-якого повного або часткового відшкодування вартості автомобіля за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на положення ч.1 ст.216 ЦК України, як на правову підставу для задоволення позову ТОВ «Порше Лізинг Україна», є безпідставними, тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь держави підлягають стягненню судові витрати за розгляд апеляційної скарги в розмірі 15510,35 грн., оскільки ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року позивачу ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 квітня 2018 року скасувати та постановити нове рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь держави судові витрати по справі в розмірі 15510 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот десять) гривен 35 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: