Справа № 691/1145/18
Провадження № 2/691/101/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Городищенський районний суд Черкаської області

в с кладі :

судді Черненка В.О.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 19.09.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач належним чином договір не виконував, у звязку з чим, станом на 08.07.2018 року, має заборгованість у сумі 14830,97 гривень, з яких: 787,87 гривень нараховано відсотків за користування кредитом; 14560,67 гривень нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 682,43 гривні штраф (процентна частина). Враховуючи викладене, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 14830 гривень 97 копійок та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, але у позовній заяві просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково. Заперечував проти розрахунків заборгованості, наданих банком.

Суд, вислухавши відповідача, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засідання, вважає наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно цієї ж статті та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення усієї суми кредиту.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 19.09.2011 року, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з доданих до позову документів, у справі мається анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, тобто, сторонами був укладений договір приєднання, який, у даному випадку має певну стандартну форму анкети-заяви.

Крім того, згідно вказаної заяви-анкети, ОСОБА_2 зобовязався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений у зобовязанні.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору, відповідач за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконав. Таким чином, позивач АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати від відповідача виконання умов кредитного договору.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, станом на 08.07.2018 року, та відповідно до розрахунку заборгованості за договором, наданого суду позивачем, відповідач має заборгованість у розмірі 14830,97 гривень, з яких: 787,87 гривень нараховано відсотків за користування кредитом; 14560,67 гривень нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 682,43 гривні штраф (процентна частина).

Відповідно ст. 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, виходячи з викладених вимог закону та умов договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитом 787,87 гривень.

Разом з цим, суд не погоджується з вимогою позивача, що стосується стягнення суми штрафів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 1 ст. 550 ЦК України передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, головним критерієм в оцінці правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того самого виду порушення.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 гривень, Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Тобто, умовами кредитного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення але не менше встановленого договором (наказів банку) розміру пені за місяць з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.5.6. передбачено у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку.

У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6. Договору при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф.

Тобто застосування і штрафу і пені повязано з порушенням позичальником строків виконання грошових зобовязань за договором.

Суд не погоджується з доводами Банку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) в сумі 682,43 гривні, та виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Cуд відмовляє у вимогах про стягнення штрафів, як різновиду неустойки у зв'язку з їх необґрунтованістю та невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України (подвійна відповідальність за одне й те саме порушення).

Враховуючи вищевикладене та, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а відтак про безпідставність вимог банку в цій частині

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003цс 15 від 21.10.2015 року. Підстав для відступлення від даної правової позиції, в даному випадку, суд не вбачає.

З розрахунку, наданого суду АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що відповідачу за порушення зобов'язання нараховані як пеня, так і штраф, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором не відповідає нормам чинного законодавства та є безпідставним.

У зв'язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги про стягнення штрафів: 500,00 гривень (фіксована частина) та 682,43 гривні штраф (процентна складова), до задоволення не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, суд вважає наступне.

За правилами частин першої, третьої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України, право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Виходячи з матеріалів справи, заборгованості по тлілу у відповідача взагалі немає, є лише заборгованість по нарахованих відсотках, яка склала 787,87 гривень. При цьому нарахована пеня є явно не співмірною реальному збитку та значно перевищує його.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання між сторонами за загальним правилом мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості.

Разом з тим, із положень ч. 3 ст. 551 ЦК України вбачається, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, у зв'язку з чим заборгованість за тілом кредиту, відсотками підлягає стягненню з боржника на користь банку.

Згідно наданого банком розрахунку, позивачем нарахована пеня у розмірі 14560,67 гривень.

З огляду на ті обставини, що розмір неустойки (пені) за кредитним договором значно більший від розміру боргового зобов'язання: заборгованість за відсотками складає - 787,87 гривень, а пеня складає 14560,67 гривень, суд приходить висновку про можливість застосування в даному випадку положення ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Визначаючи розмір пені, суд, з врахуванням відсутності доказів негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, дійшов висновку про її зменшення з 14560,67 гривень до 1000 гривень. Таке зменшення заборгованості відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості.

До такого висновку суд прийшов на підставі правового висновку зробленого Верховним Судом України у справі №6-100цс14, згідно якого частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином, враховуючи роз'яснення Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, суд приходить до висновку, що у даному випадку слід застосувати положення ст. 551 ЦК України стосовно зменшення неустойки через неспівмірність із розміром основного боргу.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Враховуючи, що обовязок доказування покладається на сторони і позивач надав розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, суд приймає його у якості доказу.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення, так як частково обґрунтовані та доведені.

Враховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 1787 гривень 87 копійок, з яких: 787 гривень 87 копійок заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1000 гривень 00 копійок заборгованість за пенею..

В решті позовних вимог слід відмовити з підстав та мотивів, наведених в даному рішенні.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк», пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати у сумі 212 гривень 41 копійка.

На підставі наведеного та керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 550, 551, 256, 257, 258, 261, 267, 610, 611, 617, 624, 634, 1054 ЦК України ст. ст. 2, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

позов задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № 3111, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором у розмірі 1787 (одна тисяча сімсот вісімдесят сім) гривень 87 копійок, з яких: 787 (сімсот вісімдесят сім) гривень 87 копійок заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок заборгованість за пенею.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № 3111, МФО № 305299) судові витрати у сумі 212 (двісті дванадцять) гривень 41 копійка.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28.01.2019 року.

Суддя ОСОБА_3