Справа № 591/5118/14-ц
Провадження № 2/591/70/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року м.Суми

Зарічний райсуд м. Суми в складі

головуючого судді: Мальованої-Когер В.В.,

при секретарі Могиленець А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду спр

аву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошової суми внаслідок невиконання зобов`язань, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У 2014 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Вимоги мотивував тим, що у 2012 році між ним та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 . Так як власники належним чином не оформили правовстановлюючі документи на зазначене нерухоме майно, сторони домовилися здійснити його відчуження за письмовими розписками, а після належного оформлення власниками правовстановлюючих документів, здійснити нотаріальне оформлення договорів купівлі-продажу. ОСОБА_1 попередньо сплатив ОСОБА_4 7 500 дол. США із обумовлених 10 000 дол. США за належні їй 4/5 частки у зазначеному вище домоволодінні, та 1 000 дол. США ОСОБА_3 за належну їй 1/5 частку в цьому домоволодінні. На підтвердження реальності намірів щодо продажу належного їм нерухомого майна, його власники передали йому ключі від будинку та дозволили розпочати будівельні роботи, у зв`язку з чим він розпочав влаштування фундаменту під будівництво нового будинку, оскільки будинок, що належав попереднім власникам перебував у незадовільному стані і був непридатний для проживання. Навесні 2013 році він дізнався, що ОСОБА_2 має намір продати будинок іншій особі на більш вигідних умовах, однак раніше отримані за розписками грошові кошти повернути відмовилась. Зазначеними діями відповідачем йому було завдано моральних страждань, оскільки з метою придбання будинку, він змушений був продати своє майно. Відмова ОСОБА_2 від укладення договору купівлі-продажу та неповернення грошей призвела до сварок у родині, що стало причиною розірвання його шлюбу з дружиною.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_2 . 7 500 дол. США, інфляційні втрати, 3% річних у сумі станом на день виконання рішення суду, матеріальні збитки з врахуванням інфляції та 3% річних у сумі станом на день виконання рішення суду та 30 000 грн моральної шкоди. Тому, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 7 500 доларів США, 1081,85 доларів США відсотків річних та 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі.

Відповідачка та її представник проти позову третя особа заперечували, висловивши попередню позицію під час розгляду справи у суді за цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено , що удом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 квітня 2010 року ОСОБА_2 належить 4/5 частки житлового будинку з надвірними, господарчими та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 » (а. с. 139 т. 1). Інша 1/5 частка будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 квітня 2010 року належить третій особі по справі ОСОБА_3 (а. с. 140 т. 1).

Спадщина, на яку в зазначених частках видано вказане свідоцтво, складається з: житлового будинку «А-1», житловою площею 21,4 кв. м, погріба «п/г», сараю «Д», душу «Ж», вбиральні «Г», сараю «Е», сараю «И», навісу «К», огорожі «1-3», що належало померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Сумською державною нотаріальною конторою 21 квітня 2009 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2012 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 4/5 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , (а. с. 138, т. 1).

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 26 квітня 2012 року на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку «А-1», погріба «п/г» та огорожі «1-3» (а. с. 16-18 т. 1).

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06 червня 2012 року опис об`єкта по АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку «літ. А», житловою площею 13,3 кв.м, вартістю 29 009,00 грн; погріба літ. «п/г» вартістю 1892,00 грн; огорожі «літ. 1-3» вартістю 1498,00 грн, а всього 32 399,00 грн. (а. с. 140 т. 1).

Зазначений витяг містить примітку: «В нотконтору для відчуження. Житлова площа зменшена на 8,1 кв. м за рахунок повернення кімнати № 4 в попередній стан, використовується як кладова (раніше самовільно переобладнано кладову в житлову кімнату), дозволу не потребує. Знесено сарай Д, Е, И, дущ Ж, вбиральню Г, навіси М, Н, дозволу не потребує.

Крім того з матеріалів інвентарної справи вбачається, що станом на 26 квітня 2012 року було також знесено прибудови до будинку: сіни 1-2 площею 5,0 кв. м; котельню 1-7 площею 4,2 кв. м; кухню 1-8 площею 4.6 кв. м (аркуш 32; 42; 91 інвентарної справи).

Таким чином, станом на 06 червня 2012 року на земельній ділянці з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , були розташовані лише будівля житлового будинку, загальною площею 37,7 кв. м, погріб та огорожа.

Судом встановлено, що у зв`язку з домовленістю про подальший продаж ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, в період з 07 червня 2012 року по 05 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримала від нього 7500 доларів США, що підтверджується відповідними розписками (а. с. 6-10 т. 1).

Крім того, з розписки від 14.06.2012 року на а. с. 127 т. 2 вбачається, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 1000 доларів США на сплату вартості 1/5 частки спільного з ОСОБА_2 будинку за адресою: АДРЕСА_1 , при умові поділу загальної земельної ділянки пропорційно частковому володінню 1/5 частки. Також в розписці ОСОБА_3 зазначила, що зобов`язується підтвердити її згоду на продаж 1/5 частки будинку при оформленні договору купівлі-продажу і при нотаріальному посвідченні поділу земельної ділянки.

Згідно копій оголошень з газет вбачається, що ОСОБА_2 продавала вказаний житловий будинок як «ветхий» та земельну ділянку за 11 000 у.о. (а. с. 11-15, т. 1).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 762, складеного 31 січня 2017 року (а. с. 101-122, т. 3), з урахуванням даних інвентарної справи № 28013 на будинок АДРЕСА_1 , станом на квітень 2009 року та 26 квітня 2012 року загальний знос конструкцій елементів будівель і споруд будинку становив 56% і його технічний стан визначений як «незадовільний». Також висновком експертизи встановлено, що станом на час її проведення технічних стан конструктивних елементів житлового будинку «А-І» визначений як «незадовільний», тобто експлуатація елементів будівлі можлива лише при умові проведення їх ремонту. Фізичних знос будівлі складає 58 % (а. с. 101-122, т. 3). Вказані обставини встановлені в тому числі і постановою Сумського апеляційного суду від 20.03.2019 року (т.5 а.с. 144-146).

Досліджуючи всі матеріали справи та докази, пояснення учасників справи суд приходить до висновку, що правовідносини, що склалися між останніми, виникають з поняття попереднього договору, що регулюється ст. 635 ЦК України.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Як зазначали сторони у справі вони дійсно домовилися про наміри вчинити певні дії щодо передачі власності нерухомого майна та вчиняли певні дії : позивач в передав грошові кошти щодо отримання права власності на житловий будинок, а відповідачка , отримавши грошові кошти в рахунок оплати майбутнього укладення договору купівлі-продажу.

Судом встановлено також, що відповідачка передала ключи від вказаного будинку ОСОБА_1 , тривалий час не цікавилася вказаним нерухомим майном та дозволила проводити ремонтні, будівельні роботи, тощо. Даний факт не оспорювався сторонами. Також, як пояснили учасники , що під час отримання грошових коштів від ОСОБА_1 (про що були складені відповідні розписки відповідачкою) сторони попереднього договору обумовили в усному порядку строки укладення договору купівлі-продажу, а саме після оформлення спадщини ОСОБА_2 , зокрема нерухомого майна домоволодіння , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Проте, такі дії не були виконані ОСОБА_2 ..

Аналізуючи, обставини справи, та докази , суд приходиться до висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК покупець має право відмовитися від договору, якщо продавець не передав "проданий товар". Це саме положення узгоджується з нормою, викладеною у ч.2 ст. 668 ЦК України, зокрема те, що покупець має право вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми також у разі істотного порушення вимог якості товару, та ст. 1212 ЦК України.

З огляду на це суд вважає, що вимоги позивача про стягнення коштів у розмірі 7500 доларів США ОСОБА_2 за попереднім договором купівлі-продажу домоволодіння підлягають задоволенню в еквіваленті у національній валюті за курсом НБУ на день винесення судового рішення .

Крім цього, Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ОСОБА_1 звернувся до суду 15.07.2014 року до суду. Тому суд погоджується із вимогами позивача щодо стягнення з відповідача відсотків річних зазначеної ним суми у розмірі1081,85 доларів США- відсотків річних, що складає 26516,14 грн. за курсом НБУ на день винесення судового рішення

Також, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Незважаючи на те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме особою, до якого пред`явлено позов.

Як зазначалося вище, судом установлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 існувала домовленість про продаж належних їм будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 вартість її частки у цьому майні, а ОСОБА_2 більшу частину вартості належної їй частки, щодо якої між сторонами існувала домовленість. На виконання зазначеної домовленості ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 ключі від будинку та дозволила використовувати будинок та земельну ділянку як майбутньому власнику.

ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів, що при передачі у користування ОСОБА_1 будинку та земельної ділянки вона обмежила останнього у вчиненні будь-яких дій щодо вказаного майна. Крім того, зазначені обставини підтверджуються тим, що кошти у рахунок оплати вартості будинку та земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_1 після знесення надвірних господарських будівель та прибудов до будинку. При отриманні коштів претензій до дій ОСОБА_1 ОСОБА_2 не мала.

Особливість моральної шкоди полягає в тому, що вона має немайновий характер та може полягати у фізичному болі та/або стражданнях фізичної особи, а також інших негативних наслідках немайнового характеру, які було спричинено внаслідок приниження честі, гідності фізичної особи та ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також інших протиправних діянь.

Певна специфіка є у вині заподіювача. За загальним правилом, завдана моральна шкода відшкодовується за наявності вини заподіювача.

Надаючи оцінку всім обставинам справи, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), час та зусилля, які витратив позивач при захисті своїх інтересів. При цьому суд виходе із засад розумності, виваженості та справедливості. І за таких обставин суд прийшов до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди становить 2000 грн., а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди саме цю суму. В іншій частині необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн) на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) 7500 доларів США, що складає 183 825 грн. за курсом НБУ на день винесення судового рішення, 1081,85 доларів США- відсотків річних, що складає 26516,14 грн. за курсом НБУ на день винесення судового рішення та 2000 грн. заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Мальована-Когер

Повний текст судового рішення

суду складено 22.11.2019 року