Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2684/18 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 24 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплозабезпечення"

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2018 року під головуванням судді Невмержицької О.А.

у цивільній справі №279/2684/18 за позовом Комунального підприємства "Теплозабезпечення" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого теплозабезпечення, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року Комунальне підприємство "Теплозабезпечення" звернулось до суду із позовом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги централізованого теплозабезпечення в сумі 34056,79 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1, в житловому будинку, який приєднано до централізованої системи опалення, теплопостачання якого здійснює позивач на підставі фактичних договірних відносин. Проте відповідач відмовляється сплачувати заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання та має заборгованість в розмірі 34056,79 грн. за період з січня 2016 року по травень 2018 року, яку добровільно погашати не бажає. Питання стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання розглядалось в наказному порядку, справа №279/146/18. У видачі судового наказу було відмовлено ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 12.01.2018 року, а тому ці обставини та несплата послуг в подальшому свідчать про наявність спору між сторонами, який має вирішуватись в позовному порядку.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Теплозабезпечення» борг по оплаті послуг з теплопостачання за період з січня 2016 року по травень 2018 року у розмірі 13 725,61 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Теплозабезпечення" понесені судові витрати в розмірі 710,08 грн. В решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Комунальне підприємство "Теплозабезпечення" просить рішення суду скасувати в частині визначення розміру заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення позову в межах строків позовної давності та стягнути борг в сумі 17094,42 грн. і понесені судові витрати. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджені докази у справі. Зокрема зазначає, що розмір заборгованості мав би бути стягнутий в межах строків позовної давності від дня надходження заяви позивача в наказному провадженні у справі №279/146/18 від 09.01.2018 року, про що зазначено на офіційному сайті судової влади України, а саме з січня 2015 року по травень 2017 року (17094,42 грн.), а не обмежений помилково зазначеною в позові датою, яка не відповідає дійсності.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1 та є споживачем послуг позивача, оскільки проживає в будинку, приєднаного до мережі теплопостачання.

Згідно ст.ст.16,19,26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах. Статтею 29 вказаного Закону передбачено надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою особою.

Судом встановлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання води сторонами не укладався, однак відповідно до ст.21 вказаного Закону зобов'язання укласти договір на надання житлово-комунальних послуг покладено, як на виконавця, так і споживача.

Позивачем було вчинено дії на користь відповідача у вигляді надання послуг, тому договір про надання послуг вважається фактично укладеним з моменту надання відповідачу таких послуг.

Відсутність укладеного між сторонами договору у письмовій формі про надання послуг не є підставою виконавцю житлово-комунальних послуг не проводити нарахування оплати за послуги.

Положеннями ст.19 ЗУ "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.ст.67,68,162 ЖК України - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач ( власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Проте, за надані послуги відповідач не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 34056,79 грн., що підтверджується особовим рахунком (а.с.6).

За наведених обставин суд обгрунтовано вважав, що відповідачка як споживач послуг зобов»язана оплатити надані послуги.

Разом з тим, визначаючи розмір стягнення, суд не звернув уваги на наступне.

Позивач помилково зазначив в позові, що борг виник за період з січня 2016 року. В дійсності особовий рахунок свідчить, що заборгованість виникла за більш тривалий період. Проте, зазначення позивачем цієї дати не давало підстав для стягнення заборгованості саме за цей період та не могло б свідчити про вихід за межі заявлених в суді вимог, оскільки в даному випадку визначальною є заявлена в позові сума до стягнення, а не період.

Сама відповідач не заперечує погасити заборгованість в межах строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

За вказаний період розмір заборгованості становить 17094,42 грн.

За наведених обставин оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості та підлягає виключенню із резолютивної часини рішення посилання на період стягнення.

Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК та із врахуванням пропорційності задоволення вимог апеляційної скарги та дій самого позивача щодо допущення помилки при оформленні позову, що спряло неправильному обрахуванню заборгованості судом, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідачки понесені апелянтом витрати по оплаті судового збору при поданні апеляційної скарги в половинному розмірі.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплозабезпечення" задоволити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2018 року змінити.

Збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Теплозабезпечення" заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання з 13725,61 грн. до 17094,42 грн. і виключити із резолютивної частини рішення посилання на період з січня 2016 року по травень 2018 року.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Теплозабезпечення" 1321,5 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: судді:

Повний текст постанови складений 31.01.2019 року.