Справа № 125/2625/17
Провадження № 22-ц/801/291/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 рокуСправа № 125/2625/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів: Денишенко Т.О., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., Щерби Г.І. та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Барського районного суду Вінницької області, ухвалене 05 грудня 2018 року під головуванням судді Хитрука В.М. в м. Бар, у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але більше трьох років у ньому не проживає.

Враховуючи, що добровільно знятися з реєстраційного обліку він не бажає, його реєстрація перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися житлом, отримувати субсидію та призводить до сплати комунальних послуг в збільшеному розмірі, просила суд визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування вищезазначеним житловим приміщенням.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2018 року виправлено описку в зазначеному рішенні суду, з тексту резолютивної частини вилучено посилання на стягнення з ОСОБА_4 704,80 грн. судового збору.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що з 2015 року ОСОБА_4 у житловому будинку позивача не проживає, ОСОБА_4 має інше місце проживання, а саме проживає за адресою: АДРЕСА_2, при цьому реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що він неодноразово намагався вселитися у спірний будинок, але йому постійно чинились перешкоди, що свідчить про поважність причин його відсутності у будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується правовстановлюючим документом договором дарування від 14.09.2004 року.

У будинку зареєстрований колишній чоловік позивача ОСОБА_4, що підтверджується домовою книгою для реєстрації громадян, довідкою Копайгородської селищної ради Барського району № 181 від 26.01.2018 та актом № 132 від 24.07.2017 року.

Шлюб між сторонами розірвано 05.11.2013 року.

Відповідно до положень частини першої статті 316, частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що між учасниками справи існують конфліктні стосунки з приводу користування спірним будинком, що підтверджується вироком Барського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року (а.с. 120, 121), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 липня 2018 року (а.с. 122, 123), згідно яких ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4, листом Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 17 вересня 2018 року (а.с. 126), колегія суддів приходить до висновку, про поважність причин непроживання відповідача у спірному житлі.

При цьому на увагу заслуговує той факт, що інше житло ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, наближається до аварійного стану згідно протоколу №6 від 19 листопада 2012 року про визначення продажної договірної ціни житлового будинку (а.с. 124).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову про визнання відповідача такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко