Ухвала

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 472/284/18

провадження № 61-16054ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Миколаївське» на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Миколаївське» про визнання договору оренди землі припиненим, стягнення орендної плати та упущеної вигоди та за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства «Миколаївське» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ПАТ «Миколаївське», в якому просила визнати договір оренди землі таким, що припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, та стягнути з ПАТ «Миколаївське» орендну плату за 2017 рік в сумі 4 772 грн.

24 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 подала в суд уточнену позовну заяву, в якій крім раніше заявлених вимог, просила стягнути з ПАТ «Миколаївське» упущену вигоду за 2018 рік в розмірі орендної плати за 2017 рік за користування земельною ділянкою в розмірі 4 771 грн, оскільки відповідач користується земельною ділянкою після спливу строку договору оренди.

15 листопада 2018 року відповідач ПАТ «Миколаївське» подало в суд зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та просило стягнути з ОСОБА_1 кошти в сумі 10 944,58 грн, отриманих нею без достатньої правової підстави.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2018 року зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2019 року, яке залишено без змінпостановою Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2019 року, позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Миколаївське» про визнання договору оренди землі припиненим, стягнення орендної плати та упущеної вигоди - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Миколаївське» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2017 рік в розмірі 2 385,30 грн. Стягнуто з ПАТ «Миколаївське» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2018 рік в розмірі 2 385,30 грн. В іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Миколаївське» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352 грн 40 коп. Зустрічні позовні вимоги ПАТ «Миколаївське» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївське» безпідставно отримані кошти в розмірі 4 480,39 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївське» судовий збір в розмірі 874,83 грн. В іншій частині позовних вимог за зустрічною позовною заявою ПАТ «Миколаївське» відмовлено.

23 серпня 2019 року ПАТ «Миколаївське» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2019 року в частині стягнення коштів з ПАТ «Миколаївське» на користь ОСОБА_1 за первісним позовом вуказаній вище справі.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справинезначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом первісного позову у цій справі є вимога про визнання договору оренди землі припиненим, стягнення орендної плати та упущеної вигоди. Ціна первісного позову у цій справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 500 = 960 500, 00 грн) та становить 9 543 грн. Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує п`ятсотрозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані ПАТ «Миколаївське» рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2019 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2019 рокуухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Миколаївське» на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Миколаївське» про визнання договору оренди землі припиненим, стягнення орендної плати та упущеної вигоди та за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства «Миколаївське» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький