Номер провадження: 22-ц/813/1689/19
Головуючий у першій інстанції Бабаков В.П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/11602/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бабакова В.П. 22 грудня 2017 року,

встановив:

У серпні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, яким просить визнати, за нею в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: 2/3 частин домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з 2/3 частин житлового будинку літ «А» загальною площею 117,7 кв. м. житлової 72,4 кв. м., сарай-гараж літ. «Д», І - мостіння, №1-5 огородження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 належало 2/3 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . 1/3 частина вказаного домоволодіння йому належала згідно договору дарування від 13.03.2000 р., решта 1/3 частина була ним успадкована від померлого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на час смерті спадкодавця він проживав з ним та вступив у володіння майном після його смерті, однак не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_1 . помер ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина на 2/3 частини вказаного домоволодіння. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, та своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Тому позивачка просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом (а. с. 3 - 5).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2017 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 належало 2/3 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . 1/3 частина вказаного домоволодіння йому належала згідно договору дарування від 13.03.2000 року, решта 1/3 частина була ним успадкована від померлого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на час смерті спадкодавця він проживав з ним та вступив у володіння майном після його смерті, однак не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_1 . помер ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина на 2/3 частини вказаного домоволодіння. Заповіту ним не було залишено. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері, інших спадкоємців судом не встановлено.

Судом було встановлено, що позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому згідно ст. ст. 1268 та 1269 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину.

У травні 2018 р. ОСОБА_2 було подано заяву про перегляд заочного рішення, в якому вона просить: переглянути та скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 р..

В обґрунтування заяви відповідач вказує, що в судовому засіданні участі не брала, оскільки судових повісток не отримувала, у зв`язку з чим не могла бути присутньою у судових засіданнях, тим самим була позбавлена можливості скористатись своїми правами.

Ухвалою Суворовського районного суду від 10 серпня 2018 р. у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення було відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення є необґрунтованим та незаконним, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, не грунтується на обставинах та даних, які були надані відповідачем.

Апелянт вказує на те, що вона є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки жодним чином не оспорює та визнає право позивача на спадкування майна після смерті родичів позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі. Вказує на те, що не відповідає дійсності посилання апелянта на те, що належним відповідачем у даній справі є Одеська міська рада.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість інших учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає з огляду на наступне.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

З позовної заяви та додатку до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулася з вищенаведеним позовом до ОСОБА_2 після того як постановою Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 04.08.2017 р. № 3587/02-31 їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 19).

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У справах зокрема про визнання права власності в порядку спадкування у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Втім судом першої інстанції, в порушення статей 51, 189 ЦПК України не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказане, ухвалив рішення, не залучивши до участі у справі орган місцевого самоврядування, а саме Одеську міську раду.

З врахуванням вищезазначеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити саме з вищевказаних підстав.

Вищезазначене не позбавляє можливості ОСОБА_1 звернутися до суду з відповідним позовом, визначившись з належними відповідачами.

Враховуючи вищенаведене, доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що не відповідає дійсності посилання апелянта на те, що належним відповідачем у даній справі є Одеська міська рада, є безпідставними.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Іншим обставинам по справі колегія суддів не надає оцінку, щоб не створити преюдиційність даного рішення апеляційного суду, оскільки по даній справі необхідно відмовити в позові саме за суб`єктним складом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі - 7168 грн., 35 коп. сплачений за подання апеляційної скарги (а. с. 117).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі - 7 168 (сім тисяч сто шістдесят вісім) грн. 35 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе