Справа № 203/2638/18
24 січня 2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Дикаленко А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В позовній заяві позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судове засіданні на неодноразові виклики не зявилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. В звязку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частинами 1,2 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).
Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
В обґрунтування предявленого позову позивач посилався на те, що 28.03.201 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 8500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Також згідно доводів позовної заяви вказаний договір був оформлений відповідною заявою відповідачки від 28.03.2011 року, яка містить підпис останньої про ознайомлення її з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір).
З матеріалів справи вбачається, що наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідачки, дати затвердження відповідних Умов та правил, а тому з урахуванням наведених вище положень ЦК України не визнається судом належним та достатнім доказом ознайомлення відповідачки з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі.
Крім того, позивачем у відповідності до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України не представлено суду доказів виконання передбаченого ст.1054 ЦК України обовязку щодо видачі кредиту шляхом відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту та видачі відповідачки для користування відповідної платіжної картки, подальшого використання останньої.
Наданий до позову розрахунок заборгованості не є доказом видачі кредиту, містить розбіжності між загальною сумою заборгованості та її складовими.
Крім того, згідно розрахунку вбачається про відсутність у відповідачки заборгованості за тілом кредиту. В звязку з цим, є незрозумілим та позивачем не обґрунтовано підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки та дотримання вимог ст.534 ЦК України щодо порядку погашення грошового зобовязання.
Також судом враховується, що відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).
Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та штраф у розмірі 5% від суми позову.
При цьому, згідно з п.1.1.5.20 Умов і правил надання банківських послуг передбачена сплата пені штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема - несвоєчасне повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій.
А згідно п.1.1.5.23 та п.2.1.1.12.7.2. цих Умов передбачено пеню, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема за прострочку сплати заборгованості по кредиту, тобто несвоєчасне повернення кредиту.
Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня в цьому разі є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому підстави для стягнення штрафів та пені відсутні.
За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт укладення кредитного договору з відповідачкою в порядку, передбаченому законом, доведення до відома останньої положень цього договору та погодження всіх його істотних умов, обґрунтованості розрахунку заборгованості.
В звязку з цим, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору, слід покласти на останнього.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,202,207,208,525,534,549,612,616,627,629,638,642, 1054,1055 ЦК України, ст.ст.2,4, 5,10,11,12,76-80,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд
В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 29 січня 2019 року.
Суддя С.Ю.Казак