Ухвала

Іменем України

28 січня 2019 року

місто Київ

справа № 2о-282/06

провадження № 61-947ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2011 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Фурман Т. Г., Стародубця М. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 1988 року постійно.

Посилався на те, що відповідно до Міжурядової угоди про направлення та прийом в'єтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 02 квітня 1981 року він у 1988 році приїхав із республіки В'єтнам в Україну і в період з 12 жовтня 1988 року до 1992 року працював на Каховському заводі залізобетонних виробів. Після звільнення з підприємства переїхав до міста Херсона, де залишився проживати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

18 серпня 2003 року ОГІРЛФ УМВС України в Херсонській області видало йому тимчасове посвідчення на проживання, серії НОМЕР_1.

Заявник просив встановити факт його проживання на території України з 12 жовтня 1988 року для набуття громадянства за територіальним походженням згідно зі статтею 8 Закону України «Про громадянство України».

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2006 року заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 на території України з 12 жовтня 1988 року.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2011 року апеляційну скаргу прокурора Суворовського району м. Херсона задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2006 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту.

ОСОБА_4 29 грудня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2011 року з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 325 ЦПК України 2004 року.

До матеріалів касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовувалось тим, заявнику вперше стало відомо про існування рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2011 року лише 10 грудня 2018 року від Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області. До цього моменту заявника не було повідомлено про розгляд справи судом апеляційної інстанції та його результати.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, надавши оцінку долученим до заяви матеріалам, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Аналогічні положення містилися у частині тертій статті 27 ЦПК України 2004 року, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

У рішенні Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року, Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» Європейський суду з прав людини зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона, яке ухвалено 14 грудня 2006 року за участю заявника, задоволено заяву ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання на території України з 1988 року.

Також роз'яснено, що це рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції.

Отже, ОСОБА_4 не міг не знати, що рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку.

У березні 2011 року прокурор Суворовського району м. Херсона, скориставшись своїм правом, подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду першої інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2011 року апеляційну скаргу прокурора Суворовського району м. Херсона задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2006 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви про встановлення факту його постійного проживання на території України з 1988 року.

Відповідно до інформації, що наявна на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2011 року оприлюднено 08 вересня 2015 року.

Тобто з 08 вересня 2015 року ОСОБА_4 та його представник мали можливість ознайомитись з оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду та своєчасно подати касаційну скаргу. За відсутності доказів протилежного, наданих заявником, Верховний Суд має виходити з презумпції добросовісності дій суду апеляційної інстанції під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суду не надано логічного та зрозумілого пояснення й не наведено відповідного обґрунтування тому, що об'єктивно перешкоджало заявнику та його представнику ознайомлюватись із оскаржуваним судовим рішенням.

Доводи про те, що заявник не знав про існування оскаржуваного рішення апеляційного суду протягом більше ніж семи років, є непереконливими, з урахуванням того, що на підставі цього судового рішення Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області 10 липня 2015 року було скасовано відповідне рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_4, а отже паспорт останнього підлягав вилученню.

Викладене дає підстави для висновку про те, що заявником не наведено та не підтверджено належним чином підстав для поновлення строку на касаційне оскарження рішення, який пропущений, з врахуванням тривалості такого періоду у більш ніж 7 років.

Поновлення процесуального строку, пропущеного у зв'язку зі спливом наведеного надзвичайно тривалого періоду, та за підстав, які не можуть бути визнані переконливими, свідчитиме про порушення судом принципу юридичної визначеності.

У цій справі суд не виявив достатніх підстав для втручання у принцип res judicata.

При цьому судом також враховано, що пропуск строку є настільки тривалим, що цивільна справа, в якій було ухвалене оскаржуване судове рішення, знищена.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2011 року не підлягає задоволенню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки заявник пропустив строк на касаційне оскарження на значний термін, саме більше ніж на 7 років, та не навів належних і переконливих доводів на підтвердження виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України для поновлення такого строку.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2011 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, про встановлення юридичного факту.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик