Справа № 182/5400/19
Провадження № 2/0182/2763/2019
10.12.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Багрової А.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Заяви по суті справи:
Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає з часу реєстрації ОСОБА_2 .
Відповідач не приймає участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг. У той же час реєстрація його постійного місця проживання у житловому приміщенні позивача позбавляє ОСОБА_1 права вільно користуватися та розпоряджатися своєю нерухомістю. Крім того, на її адресу постійно надходять листи з банків з вимогами до ОСОБА_2 про погашення заборгованості.
Враховуючи, що відповідач не користується квартирою за вказаною адресою, не несе витрат по її утриманню, жодних його речей у приміщенні не має, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.2-4).
Відповідач відзиву на позов не подавав.
Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 23.09.2019 року відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов (а.с.24).
Того ж дня судом було постановлено ухвалу про витребування в Адміністрації державної прикордонної служби України відомостей про те, чи перетинав кордон України ОСОБА_2 , починаючи з 2015 року (а.с.25), та ухвалу про витребування відомостей про доходи відповідача (а.с.26).
Також, запитано у Нікопольському МБТІ інформаційну довідку про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.27), запитано у Нікопольському ВП ГУНП у Дніпропетровській області інформацію щодо притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_2 (а.с.28) та запитано в Департаменті інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України відомості про перебування в місцях позбавлення волі ОСОБА_2 (а.с.29).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2019 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення) (а.с.44).
Судом встановлено.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час
Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Як встановлено судом, 17.09.2014 року між сторонами укладено Договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 безоплатно передав у власність ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5-7).
До теперішнього часу ОСОБА_2 залишився зареєстрованим у належному позивачеві житловому приміщенні (а.с.23), чим створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому нерухомістю, змушує нести додаткові витрати на утримання житла, і, як наслідок, переживати матеріальні труднощі.
Згідно Акту про не проживання, складеного та затвердженого головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кремінь-210/2» 22.07.2019 року за підписом сусідів, ОСОБА_2 з 2014 року не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10).
Обставин, які б свідчили про поважність причин не проживання ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації, судом не встановлені.
У той же час, реєстрація місця проживання відповідача у квартирі позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому нерухомістю, змушує нести додаткові витрати на утримання житла, і, як наслідок, переживати матеріальні труднощі.
Враховуючи, що на даний час право власності ОСОБА_2 на квартиру за вказаною адресою припинено, суд вважає, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю підлягає захисту в силу ст. 391 ЦК України, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.
На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, ст.ст. 317, 319, 328, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його повного складення.
Повний текст рішення складено 10.12.2019 року.
Дані про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .
Суддя: А. Г. Багрова