Провадження № 22-ц/812/1655/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання -Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 липня 2019 року постановлену під головуванням судді Павлової Ж.П. за скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Профіт Капітал» на дії державного виконавця,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду зі скаргою на постанову державного виконавця від 06 березня 2019 року про повернення стягувачу виконавчого документа у зведеному виконавчому провадженні ВП №20718262.

ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» зазначала, що державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було порушено ст. ст. 10, 18, 36, 48 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчих дій у вищезазначеному зведеному виконавчому провадженні, оскільки не здійснило запити до відповідних органів чи установ, електронних реєстрів про наявність майна чи доходів боржника, не перевірено майновий стан боржника за місцем його проживання у строки та з відповідною періодичністю встановленою в законі, тому вважало вказану постанову незаконною та просило її скасувати, а виконавче провадження зобов`язати поновити.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2019 року скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» задоволено. Визнано неправомірною та зобов`язано Заводський відділ ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області скасувати постанову про повернення виконавчого документу у зведеному виконавчому провадженні ВП №20718262 від 26 жовтня 2017 року.

Суд мотивував вказані висновки тим, що державний виконавець не вжив усіх передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків щодо примусового виконання рішення суду. А саме дієвих заходів щодо розрахунку майна боржника, а саме в порядку передбаченому ст. 53 Закону щодо виявлення для можливого подальшого звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб.

В апеляційній скарзі Заводський ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області посилаючись на порушення судом законних прав та інтересів, норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду щодо підстави для задоволення скарги є невчинення дій щодо виявлення рахунків боржника, іншого нерухомого чи рухомого майна в тому числі і в інших осіб є необґрунтовані, оскільки так як здійснення таких заходів примусового виконання рішення в межах виконавчого провадження, яке повернуто стягувачу не передбачено законом.

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями ст. 447 ЦПК України передбачено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 449 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2009 року позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку суму боргу за кредитним договором в розмірі 51755 грн. 16 коп. та розподілено судові витрати. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет застави: трактор «МТЗ-82.1», 2006 року випуску, кий належить ОСОБА_1 та знаходиться в заставі Банка. (а.с.63).

Рішення суду набрало законної сили та було видано виконавчі документи, які в подальшому пред`явлені до органу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Заводським ВДВС Миколаївського МУЮ за виконавчим листом № 2 -2634/09 виданим Заводським районним судом м. Миколаєва 16 червня 2010 року про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 лютого 2006 року в сумі 51755 грн. 16 коп. на предмет застави трактор «МТЗ-82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , об`єм двигуна 4750 куб. см., який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_4 , виданого інспекцією Держтехнагляду Миколаївської області 27 лютого 2006 року (предмет застави оцінено сторонами в сумі 79900 грн.) та знаходиться в заставі ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» відповідно до договору застави транспортного засобу від 28 лютого 2006 року було відкрито виконавче провадження за №20718262 (а.с.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2016 року у виконавчому провадженні ВП №20718262 з примусового виконання виконавчого листа по вказаній справі замінено стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Профіт Капітал» (а.с.134).

09 березня 2017 року постановою державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в порядку ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі зазначеної ухвали від 08 грудня 2016 р. по справі №487/5951/16-ц, провадження №6/487/259/16 .

20 березня 2019 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» отримано лист Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 11 березня 2019 року за №9134/14.23-36/9 яким повідомлено, що 06 березня 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні ВП №20718262.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника: вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні: заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До районного суду державним виконавцем не надано документів на підтвердження належного здійснення виконавчих дій щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа.

На підтвердження доводів апеляційної скарги, щодо безпідставності висновків районного суду, Заводський ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївський області вказував на те, що в постанові державного виконавця від 09 серпня 2010 року про відкриття виконавчого провадження за №20718262 з виконання виконавчого листа № 2-2634/09 від 16 червня 2010 року про стягнення на користь Банку боргу в розмірі 51755 грн.16 коп. та судових витрат одночасно з відкриттям виконавчого провадження було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 .

Однак, у вказаному виконавчому документі чітко визначено спосіб виконання рішення суду, а саме шляхом звернення стягнення на конкретне заставне майно, яким є трактор «МТЗ-82.1», однак саме на вказаний транспортний засіб арешт не було накладено.

Данні про арешт майна боржника ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр обтяжень рухомого майна, на підтвердження чого державним виконавцем надані витяги з даних реєстрів. Однак відповідно до змісту вказаних реєстрів, такі дані внесені в межах іншого виконавчого провадження за № 20718277 а не виконавчого провадження стосовно якого розглядається дана скарга (а.с.188). Дані в наведених реєстрах про арешт заставного майна в межах спірного виконавчого провадження за № 20718262 відсутні.

Актом від 27 жовтня 2011 року встановлено, що транспортні засоби, в тому числі і трактор «МТЗ-82.1» державному виконавцю для опису та арешту не були надані (а.с.190). Із змісту даного акту про не надання транспортних засобів для опису й арешту не вбачається де саме було складено вказаний акт, при його складенні не були присутні поняті.

Акту за місцем реєстрації боржника, з метою виявлення заставного майна не складалося.

Постановою від 02 листопада 2011 року оголошено розшук майна боржника, в тому числі і на трактор, який є заставним майном у спірному виконавчому провадженні (а.с.192).

Проте, вказані процесуальні дії, як то складання акту, винесення постанови про оголошення розшуку майна боржника, здійснені державним виконавцем також в межах іншого виконавчого провадження, а саме виконавчого провадження за № 20718277 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2634/09 від 16 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку боргу в розмірі 51755 грн.16 коп. та судових витрат

На час здійснення вказаних процесуальних дій дані виконавчі провадження не були об`єднані. Постанова про об`єднання, в тому числі і цих виконавчих проваджень була винесена лише 11 травня 2012 року та об`єднаному виконавчому провадженню присвоєно номер 392/1 (а.с. 187).

Так, листом від 02 листопада 2011 року, тобто до об`єднання виконавчих проваджень, постанову про розшук майна боржника у іншому виконавчому провадженні, направлено УДАІ УМВС України у Миколаївській області та Інспекцію Державного технічного нагляду Миколаївської обласної державної адміністрації для виконання (а.с. 191). В даному листі також зазначено, про необхідність повідомити вказані органи виконавчу службу про прийняття до виконання постанови та про здійснені заходи щодо виконання постанови.

П. 7 ч. 1 ст. 37 закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Отже, державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу 06 березня 2019 року, послався на те, що транспортний засіб «МТЗ-82.1», на який згідно з виконавчим документом слід звернути стягнення в рахунок погашення боргу, постановою від 02 листопада 2011 року оголошено в розшук, який не виявлено поліцією протягом року.

Але, на час виведення виконавчого провадження за №20718262 із зведеного виконавчого провадження постановою від 06 березня 2019 року та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у цьому ж провадженні тією ж датою, саме в цьому виконавчому провадженні чи зведеному виконавчому провадженні де перебувало на виконанні в тому числі і спірне виконавче провадження, будь яких процесуальних заходів щодо примусового виконання виконавчого документу за № 2-2634/09 від 16 червня 2010 року не здійснювалося. Як зазначено вище і постанова від 02 листопада 2011 року, на яку посилається державний виконавець не має відношення до виконавчого провадження яке повертається.

Більш того, повертаючи виконавчий документ № 2-2534/09 від 16 червня 2010 року, державний виконавець не перевірив та не надав суду будь-яких даних чи відкривалася розшукова справа відповідним органом щодо заставного майна, чи здійснювались будь які дії щодо його розшуку протягом тривалого часу, а саме з 02 листопада 2011 року та не врахував, що розшук заставного майна стосувався іншого виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У справі «Войтенко проти України» (рішення від 29 червня 2004 року) Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

За вказаних обставин, районний суд хоча окрім іншого помилково і послався на необхідність виявлення державним виконавцем іншого майна боржника окрім заставного на яке звернуто стягнення, проте дійшов обґрунтованого остаточного висновку щодо невжиття державним виконавцем всіх передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання виконавчого документу та визнав неправомірною постанову про повернення виконавчого документу у зведеному виконавчому провадженні від 26 жовтня 2017 року ВП №20718262 та зобов`язав Заводський відділ ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області її скасувати.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія не вбачає підстав для її зміни чи скасування, як такої, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383, 387 ЦПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу Заводського відділу Державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 16 грудня 2019 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Т.В.Крамаренко