18.11.2019 Справа № 381/1439/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та майнової шкоди,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що проживає один та на початку 2015 року важко захворів. Він мав у власності земельну ділянку в СТ "Енергетик" Бетницької сільської ради Фастівського району, Київської області, де побудував невеликий будинок. Оскільки лікування потребувало значних коштів, він вирішив продати належну йому земельну ділянку. Через тиждень після оголошення в пресі про продаж земельної ділянки до нього звернувся чоловік на ім`я ОСОБА_2 (відповідач по справі) разом жінкою ОСОБА_7 , які сказали, що їм ніде жити та виявили бажання купити його земельну ділянку. Він дав відповідачу та його жінці ключі від садового будинку, де ті стали проживати. Вони інколи почали йому допомагати по господарству й він став їм довіряти. В січні 2015 року він оформив на відповідача довіреність на належний йому автомобіль ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 . При укладенні довіреності він вважав, що передає право керування вказаним автомобілем. Про те, що довіреність давала можливість відповідачу продати цей автомобіль він тоді не знав. Згодом на його вимогу повернути йому автомобіль відповідач повідомив, що автомобіль вже проданий. На його вимогу повернути йому кошти від продажу автомобіля, отримав відповідь, що кошти від продажу потрачено на його лікування. Пізніше йому стало відомо, що його автомобіль 28 січня 2015 року перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу. Просить стягнути з відповідача на його користь отримані позивачем кошти від продажу вказаного автомобіля в розмірі 49 100 грн. та кошти в розмірі 14 900 грн. за шкоду завдану присвоєнням його речей: льодоруба, металевого рибацького ящика, стільця розкладного, садка для риби (металевого), садочка для риби, велотренажера, розкладачки, скутера, човна, циркулярної пилки, спінінга, лебідки, балалайки, рубанка, сікатора садового гаража металевого, а всього на загальну суму 64 000 грн.

Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

В суді відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач в суді пояснив, що придбав в 2015 році у позивача земельну ділянку. Позивач був немічний та хворий, тому він разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 йому допомагали. Вони возили позивача в лікарню на консультації. Коли позивачу встановили діагноз й лікар дав направлення, то вони одразу доставили його на госпіталізацію. Лікування внаслідок вставленого важкого діагнозу рак простати потребувало значних витрат, а тому позивач дав йому доручення на продаж автомобіля. За домовленістю з позивачем він продав його автомобіль для того щоб за отримані кошти позивачу його лікувати. Позивачу стало краще і тому той згадав про свої речі, які у нього колись були та автомобіль, однак він забув в зв`язку з похилим віком та станом здоров`я, що витратив кошти отримані за автомобіль на своє лікування, він має хибні уявлення про безкоштовну медицину та вартість лікарських засобів. Весь час перебування позивача у лікарні та у період лікування вдома він з дружною ОСОБА_7 ним опікувались. Гроші, які були отримані за продаж автомобіля, він повністю витратив на лікування позивача. Зазначив, що родичі позивача жодного разу до нього не приїздили й ним не опікувались. Йому відомо, що позивач зі своєю жінкою розлучений і є в нього діти, які ним не опікуються й ним не цікавляться. Вважає позов є безпідставним, надуманим, не підтвердженим будь-якими доказами. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належав автомобіль ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Згідно довіреності 13 січня 2015 року посвідченої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Вінчук Т.В., реєстровий номер 44, встановлено, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 на користування та розпорядження (продати, обміняти, передавати в оренду позичку, заставляти в забезпечення його зобов`язань) автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 .

05 лютого 2015 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_4 продав відповідачу належну йому земельну ділянку за 9 692,28 грн.

В листі Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Фастів та Фастівського району при УДАІ і ГУМВ України в Київській області № 354 від 07 липня 2015 року йдеться про те, що 28 січня 2015 року автомобіль ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований на нового власника.

З довідки регіонального сервісного центру МВС в Київській області, територіального сервісного центру № 3244 № 540 від 12 жовтня 2018 року вбачається, що автомобіль ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 20 січня 2018 року перереєстрований на ОСОБА_7 .

Згідно заяви № 56821802 від 28 січня 2015 року ОСОБА_7 перереєстровано транспортний засіб на нового власника за довідкою рахунком.

Вартість автомобіль ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 20 січня 2015 року складала 49 100 грн., що підтверджується довідкою-рахунком ТОВ «Автобіржа СТРАРТ» від 28 січня 2015 року виданої ОСОБА_7

Рішенням Фастівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та договору купівлі-продажу автомобіля відмовлено.

Згідно виписки епікриз № 497 ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні з 20 січня 2015 року по 30 січня 2015 року хворіє на хронічне захворювання нирок.

Також, відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № 497/57 ОСОБА_4 госпіталізований 20 січня 2015 року до відділення реанімації, діагноз: крайнє захворювання нирок.

З листа Державного закладу Вузлова лікарня ст. Фастів від 20 серпня 2015 року встановлено, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 11 січня 2015 року доставлений до приймального відділення ДЗ "Вузлова лікарня ст. Фастів Взз" в стані середньої важкості. Доставлений сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що свідчить підпис на останній сторінці історії хвороби. У хворого була хронічна затримка сечі. 05 квітня 2015 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 доставлений сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до приймального відділення у важкому стані. Лікарем проведено медикаментозну терапію, хворого виписано 21 квітня 2015 року у зв`язку з покращенням. Протягом перебування в станціонарі з 11 січня 2015 року по 21 січня 2015 року ОСОБА_4 передавали ліки, їжу, провідували хворого та ним опікувались сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , що стало відомо на підставі усних свідчень медичного персоналу.

Відповідно до листа ДЗ «Дорожня клінічна лікарня № 2 ст. Київ ДГТО «ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ» № 01-11/323 від 18 серпня 2015 року, ОСОБА_4 , 1940 року народження поступив 20 січня 2015 року до приймального відділення у супроводі сусідки ОСОБА_7 . Після огляду лікарів у зв`язку із важкістю стану хворий був скерований до відділення реанімації з діагнозом: рак простати (оперований в 2013 році) ракова інтоксикація, кахексія. Артеріальна гіпотензія. У відділенні реанімації пацієнт знаходився з 20 січня 2015 року по 23 січня 2015 року. Після покращення стану він був переведений для лікування до відділення ЛДВ - терапії, де знаходився до 30 січня 2015 року. 30 січня 2015 року пацієнт ОСОБА_4 з покращенням був виписаний додому, надані рекомендації.

Як пояснив в суді відповідач він зміг надавати допомогу позивачу в лікарні саме за рахунок коштів від продажу його автомобіля.

Так, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При цьому, ч. 2 ст. 207 ЦК України визначає, що правочин вважається вчиненим письмовій формі, якщо він підписаний стороною.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Згідно ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно ч.ч. 1,3,4 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення.

Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідач в суді навів ґрунтовні доводи щодо погіршення здоров`я позивача, у зв`язку з чим йому було проведено необхідне лікування. Зазначив, що всі кошти від продажу автомобіля він повернув позивачу, за які проводилось його лікування. З позивача розписки про повернення коштів він не брав, чеки на лікарській засоби та інше він не зберігав, оскільки не мав уявлення, що може виникнути дане питання. Зазначені обставини знайшли у суді своє підтвердження та не викликають у суду сумнівів.

Відповідач погодився продати автомобіль позивача, оскільки йому потрібні були кошти для проведення невідкладного лікування внаслідок загрози важкого захворювання і встановлення діагнозу рак простати. Позивачу крім відповідача з дружиною ніхто більше не допомагав.

З матеріалів справи та пояснень відповідача встановлено, що потреба продажу вказаного автомобіля виникла у позивача у зв`язку з необхідністю отримання коштів на лікування, яке потребувало значних затрат.

Судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 11 січня 2015 року по 30 січня 2015 року, а в подальшому з 05 квітня 2015 року по 21 квітня 2015 року і саме в цей період виникла потреба продажу його автомобіля (28 січня 2015 року).

Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач присвоїв кошти від продажу вказаного автомобіля, за обставин викладених у позові, суду не надано.

Посилання позивача на те, що при видачі довіреності він вважав, що передає тільки право керування вказаним автомобілем цих обставин не змінює і підставою для задоволення позову бути не можуть.

Крім того, суд приймає до уваги медичну документацію, в якій йдеться, що відповідач та ОСОБА_7 доставляли позивача до медичного закладу, та повністю опікувались ним та те, що позивач знаходився в тяжкому стані та потребував невідкладного лікування.

Саме тільки твердження позивача про неповернення йому коштів від продажу автомобіля за сукупністю встановлених по справі обставин достатньою підставою для задоволення позову бути не може.

Посилання позивача на те, що відповідач присвоїв його речі, а саме: льодоруб, металевий рибацький ящик, стілець розкладний, садок для риби (металевий), садочок для риби, велотренажер, розкладачка, скутер, човен, циркулярна пилка, спінінг, лебідка, балалайка, рубанок, сікатор садовий, гараж металевий розбірний, в суді будь-якими доказами не підтверджено.

Беручи до уваги викладене суд доходить висновку, що позов в суді є недоведеним, а тому достатніх підстав для його задоволення не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2. Суддя Суддя