Справа № 500/1671/19
Провадження № 2/500/1837/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Баннікової Н.В.

при секретарі - Шлєхтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 р. Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором в сумі 39 507,54 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.01.2011 р. між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н (далі - договір) про надання кредиту у розмірі 10 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 06.02.2019 р. за ним виникла заборгованість у загальній сумі 39 507,54 грн., яку до теперішнього часу не погашено.

У зв`язку з вищевикладеним, просить стягнути з відповідача суму заборгованості.

Представник позивача у судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач також подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд застосувати строк позовної давності, письмово у відзиві на позовну заяву зазначила, що вона щомісячно вносила кошти на рахунок. Сума, що повернута банку, у декілька разів більше, ніж та, що була отримана. Крім цього зазначає, що вона отримує пенсію у розмірі 1 800,00 грн., має на утриманні лежачу матір 83 роки та доньку-студентку (а.с.119-123).

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 14.01.2011 р. між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 10 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.13-14).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 06.02.2019 року становить 39 507,54 грн., яка складається з: 13 734,48 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 856,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 674,00 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 885,21 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 857,50 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до норм ст.ст.257, 260, 261 ЦК України строк позовної давності за вимогами АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом, по процентам та штрафам становить три роки, строк позовної давності за вимогами про стягнення пені один рік.

Останній платіж за кредитом був сплачений відповідачем згідно розрахунку заборгованості за договором 11.05.2015 року (а.с.5-8).

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом у березні 2019 року, тобто більше ніж через три роки після внесення останнього платежу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для вимог АТ КБ «ПриватБанк» сплив.

Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності. (а.с.47)

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у повному обсязі у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст. 88 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду сплатив судовий збір, та в зв`язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог, суд не має підстав для стягнення судових витрат з ОСОБА_1 .

Керуючись України, ст.ст.526, 530, 533, 611, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 11-13, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274-279 ЦПК,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 15.12.2019 р.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова