ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/25/19 Справа № 174/531/18 Суддя у 1-й інстанції - Данилюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який розірваний 17.11.1999 року. За період шлюбу у них народилась дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідно до виконавчого листа №12-55 від 30.08.1999 року, виданого Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з досягненням сином повноліття, стягнення з боржника аліментів було припинено. Відповідач ухилявся від свого обов'язку сплачувати аліменти на утримання сина та за період з січня 2015 року по квітень 2017 року не сплачував аліменти взагалі, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість по виплаті аліментів в сумі 27323,36 грн. Тому позивач просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_3 в сумі 27323,02 грн., пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 8545,41 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несплату аліментів в сумі 8303,60 грн.; в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по виплаті аліментів на утримання сина в сумі 27323,02 грн. відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., судові витрати понесені позивачем залишено за ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та ухвалення у цій частині нового рішення про задоволення даної позовної вимоги.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення судової повістки ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_1, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.8).

На виконанні у відділі ДВС Вільногірського МУЮ перебував виконавчий лист №12-55 від 30.08.1999 року, виданий Вільногірським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам №343 від 07.12.2017 року, виданою вказаним відділом ДВС (а.с. 7).

За відповідачем наявна заборгованість по виплаті аліментів за 2015 рік - 9790,37 грн., за 2016 рік - 13222,48 грн., за 2017 рік - 8920 грн., а всього складає 27323,92 грн. (а.с.7).

Судом першої інстанції також встановлено, що сума неустойки (пені) по сплаті аліментів за період з січня 2015 року по квітень 2017 року, з урахуванням довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 07 грудня 2017 року, складає 8303,60 грн., виходячи з наведеного в рішенні місцевого суду детального розрахунку. Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року в частині розрахунку та розміру стягнутої пені в апеляційному порядку не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом встановлено, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров'я та постійне місце роботи, працюючи в ПАТ "ОГКХ", що підтверджується, зокрема, його письмовою заявою від 14.09.2018 року (а.с. 32).

Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши наявність судового рішення про стягнення аліментів, яке набрало законної сили; приймаючи до уваги, що стягнення аліментів на виконання рішення суду, що набрало законної сили, передбачений в порядку примусового виконання рішення відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в межах процедури виконавчого провадження, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_3 в сумі 27323,02 грн.

Вимога позивача про повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання судового рішення про стягнення аліментів, є безпідставною.

Необхідно зауважити, що відповідач ОСОБА_2 визнає в повному обсязі нараховану заборгованість по аліментам та не заперечує її розмір, що підтверджується його письмовою заявою від 14.09.2018 року (а.с. 32).

Визнання ОСОБА_2 позовних вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою для задоволення позову в цій частині, оскільки подвійне стягнення судовими рішеннями однієї і тієї ж суми недопустиме, а позивач не позбавляється права на звернення до відповідного відділу державної виконавчої служби із виконавчим листом для здійснення дій щодо примусового виконання рішення про стягнення аліментів, відповідної заборгованості.

Посилання апелянта на необхідність повторного стягнення з відповідача заборгованості по аліментам, з огляду на те, що постановою старшого державного виконавця Вільногірського міського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 26.04.2017 року закінчено виконавче провадження №16566268 з примусового виконання виконавчого листа №12-55 від 30.08.1999 року, у зв'язку з повноліттям дитини, не спростовує правильність викладених вище висновків суду (а.с. 48).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Колегія звертає увагу, що, згідно змісту апеляційної скарги, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за несплату аліментів в сумі 8303,60 грн.не оскаржується, тому апеляційний суд переглядає дану справу в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді