Єдиний унікальний номер 243/4078/19 Номер провадження 22-ц/804/2330/19

Єдиний унікальний номер 243/4078/19
Номер провадження 22-ц/804/2330/19
Головуючий у 1 інстанції Сидоренко І.О.
Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Санікової О.С., Соломахи Л.І.

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 243/4078/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2019 року (суддя Сидоренко І.О.), ухваленого в приміщенні суду в м. Слов`янськ Донецької області,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року позивач звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою посилаючись на те, що 08 липня 2016 року була прийнята на роботу до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року вона звільнилась з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

На день звільнення позивача і в подальшому з нею не було проведено повного розрахунку, а саме, їй не було виплачено заборгованість по заробітній платі з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року, яка становить 22798,53 грн., а також грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку становить в розмірі 3555,20 грн. та вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст.44 КЗпП України, яка становить 5863,10 грн.

У зв`язку з викладеним просила стягнути з відповідача на свою користь наведені вище суми заборгованості із заробітної плати, компенсацію за невикористану щорічну відпустку та одноразову грошову вихідну допомогу.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, з урахуванням оплати простою, суми нарахованої, але невиплаченої компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги при звільненні, а саме: за березень 2017р. 6547,14 грн., квітень 2017р. 2843,74 грн., травень 2017р. 2414,49 грн., червень 2017р. 737,93 грн., липень 2017р. 10255,23 грн., в загальній сумі - 22798 (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто вісім) грн. 53 коп., з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій він просив оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на Указ Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року про введення в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України», та зазначає, що у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця» розташованих зокрема, у м. Донецьку, відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Таким чином у зв`язку з проведенням АТО, а в подальшому ООС, відповідач втратив доступ до виробничих потужностей, майна та документації.

Також посилається на п.9 висновку Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 про унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії обставин непереборної сили відносно ПАТ «Українська залізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. Відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема на станції Микитівка, місце роботи позивача у справі, і цей факт зумовлений поважними причинами.

Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст.ст.47, 83, 115, 116 КЗпП України. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

З посиланням на ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначає, що в порушення ст.ст.77, 78 ЦПК України суд прийняв до уваги в якості доказу довідку про нараховану заробітну плату, надану позивачем, яка складена невідомими відповідачу особами.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов ОСОБА_1 подано до суду у квітні 2019 року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 гривня.

Визначена позивачем у позові ціна позову у розмірі 28661,73 грн., менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11 червня 1985 року ОСОБА_1 працевлаштувалась черговим по посту з електричною централізацією на станції Микитівка Донецької залізниці, згідно наказу № 225/Дс від 10.06.1985 р., що видно з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1

15.04.2009 р. станція Микитівка Донецької залізниці перейменована на станцію Микитівка державного підприємства «Донецька залізниця» (наказ № 131/ДС від 15.04.2009 р.), з 08.07.2016р. державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а станція Микитівка ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом в.о. начальника дирекції залізничних перевезень № 4649/Дн-ос від 10.07.2017 р. ОСОБА_1 звільнено 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з виплатою компенсації за 20 днів відпустки, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Аналогічні відомості внесені у трудову книжку ОСОБА_1

Відповідно до наказу виробничого підрозділу «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця» № 01-ос від 06.07.2016 р., з 08.07.2016р. трудовий договір з працівниками відокремленого підрозділу «Станція Микитівка» ДП «Донецька залізниця» продовжено у виробничому підрозділі «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», згідно списку, що знаходиться у додатку. В п.27 додатку до наказу зазначено ОСОБА_1 , черговий по парку.

Відповідно до розрахунків заробітної плати ВП «ДС «Микитівська «СП «ДДЗП» філії «Дон. зал.» ПАТ (ідентифікаційний код 40150216), ОСОБА_1 нараховані наступні суми за:

- березень 2017 р. 6547,14 грн. (оплата простоїв 1260,26 грн.);

- квітень 2017 р. 2843,74 грн. (оплата простоїв 2791,72 грн.);

- травень 2017 р. 2414,49 грн. (оплата простоїв 2370,33 грн.);

- червень 2017 р. 737,93 грн. (оплата простоїв 724,43 грн);

- липень 2017 р. 10255,23 грн. (комп. за нев. відп. -3555,20 грн., оплата простоїв 649,24 грн., вих. допомога при звільненні 5863,20 грн.).

Наказом виробничого підрозділу «Станція Микитівка» № 92/ДС від 17.03.2017 р. встановлено початок простою з 20.03.2017 р. для всіх працівників виробничого підрозділу «Станція Микитівка», на час простою зобов`язано всіх працівників з`являтися на робочі місця згідно встановленого режиму та графіку роботи, на весь період простою працівникам станції в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П» та оплату проводити за час простою у робочі дні (зміни) згідно графіку роботи.

Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» №236/ДНД від 17.03.2017 р. встановлено початок простою з 20.03.2017 р. для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції.

З копій табелів обліку використання робочого часу відносно ОСОБА_1 за період з березня 2017 р. по липень 2017 р. вбачається, що її посадовий оклад становить 4188 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КзпП, Законом України «Про оплату праці», позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримала усі належні їй платежі.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з вимогами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, КзпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходилася зі структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконувала свої трудові обов`язки, а також при звільненні не отримала належну їй заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Аргументи апеляційної скарги про те, що у відповідача відсутні первинні документи, що унеможливлює нарахування заробітної плати в оскаржуваний період , є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на роботодавця, а не на працівника.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати.

Посилання на те, що нарахування заробітної плати та інших виплат було припинено у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних форс-мажорними обставинами та відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки зазначене не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та встановлених обставинах.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні апеляційної скарги то рішення суду в частині стягнення судових витрат також перегляду не підлягає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 22798,53 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: О.С. Санікова

Л.І. Соломаха