Головуючий у І інстанції Осаулов А.А.
Провадження №22-ц/824/1904/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року про повернення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання неправомірним та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання неправомірним та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень.

12 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВК 341254 від 23 квітня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 2033.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вказана справа. Підставою звернення до суду ОСОБА_2 з позовом стало внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно змін щодо власника вказаної квартири із зазначенням нового власника ТОВ «Кей-Колект». Право власності на квартиру у ТОВ «Кей-Колект» виникло на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29197125 від 11.04.2016 року, що внесено до реєстру приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. На даний час на адресу позивача постійно надходять погрози про відібрання квартири, що, на його думку, є підставою до задоволення заяви та накладення арешту на вищевказану квартиру.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову повернуто.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, позивач ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що вона подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, а саме: заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а також предмету позову та обґрунтування необхідності його забезпечення, оскільки наведені в заяві обставини не вказують на необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно з частиною дев'ятою статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом пункту 1 частини першої статті 150 цього Кодексу одним із заходів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, предмет і ціну позову, інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову.

За системним аналізом наведених норм права можна зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

При цьому відповідно до частин 3, 4 статті 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Таким чином, достатність наданих доказів та переконливість наведеного обґрунтування не можуть бути предметом перевірки суду на стадії прийняття заяви про забезпечення доказів і підлягають дослідженню під час вирішення її по суті.

У справі, яка переглядається, позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, скасування запису про право власності на яку є предметом позову. При цьому заявник навів обставини, якими зумовлена необхідність застосування заходів забезпечення позову, визначених ст. 150 ЦПК України.

Таким чином, заява містить достатню інформацію щодо предмета забезпечення, як того вимагає стаття 151 ЦПК України, а тому питання щодо недостатності інформації могло бути вирішене судом шляхом виклику заявника для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

За таких обставин вказана заява про забезпечення позову підлягала вирішенню по суті без застосування наслідків, передбачених частиною дев'ятою статті 153 ЦПК України, оскільки заява не містить недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.

Наведені висновки щодо застосування вищенаведених норм права містяться в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 61-45016ск18 по справі № 474/475/18.

Що стосується вимоги позивача в апеляційній скарзі про забезпечення позову на стадії апеляційного перегляду, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що заява про забезпечення позову не розглядалася по суті. Судом першої інстанції постановлено ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та яка оскаржується заявником.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, за умови відсутності судового рішення суду першої інстанції про забезпечення позову чи про відмову у забезпеченні позову, в силу вимог ст.ст. 374, 379 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження на вирішення по суті заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Враховуючи те, що Шевченківським районним судом м. Києва ухвалу від 18 жовтня 2018 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 374, 379, 381, 382-384ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

УхвалуШевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року- скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: