ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №584/464/18

Провадження № 22-ц/816/4993/19

Сумсь кий а пеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Собини О.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року (суддя Токарєв С.М., дата складення повного тексту рішення не зазначена) в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

16 квітня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до ОСОБА_1 з позовом про стягнення кредитної заборгованості на загальну суму 83919,34 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 липня 2011 року з відповідачкою був укладений кредитний договір, за умовами якого вона отримала 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості та кінцевим строком повернення кредитних коштів, який відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, позичальниця не виконала свої зобов`язання із вчасного повернення кредиту, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість, яка складається з 3299,13 гривень боргу по кредиту, 72442,86 гривень боргу по процентам за користування кредитом, 3705 гривень пені і комісії, 500 гривень фіксованої частини штрафу та 3972,35 гривень процентної складової штрафу, а всього заборгованість склала 83919,34 гривень, яку банк просить стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 липня 2011 року в розмірі 3299,13 гривень та 69,27 гривень судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 72442,86 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом не погоджується, просить рішення в цій частині скасувати та задовольнити ці позовні вимоги.

Посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, позивач зазначає, що суд, встановивши обов`язок позичальниці повернути банку заборгованість по тілу кредиту, безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом. Вважає, що суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією. На думку заявника апеляційної скарги, суд не може брати до уваги позицію Верховного Суду, висловлену Великою Палатою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у переглянутій касаційним судом справі відповідач заперечував погоджені з банком умови кредитного договору, проте у даній справі відповідачка факт укладення кредитного договору, а також його умови визнавала та не оспорювала.

Рішення суду в частині стягнення боргу по тілу кредиту та про відмову у стягненні пені, комісії та штрафу позивачем не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України у зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Касатська Ю.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року без змін. Зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг відповідачка не підписувала, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07 липня 2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 1500 гривень (а.с. 9).

ОСОБА_1 погодилась з тим, що підписана нею Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Заявниця ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також у Анкеті-заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, а ОСОБА_1 зобов`язується виконувати вимоги вказаних Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Крім того, ОСОБА_1 07 липня 2011 року підписала Довідку про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN3326, яка, зокрема, містить умови кредитування про базову процентну ставку на рівні 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок непростроченої заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді), який становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 10).

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи, підпису ОСОБА_1 не містить.

Номер платіжної картки «Кредитка «Універсальна» і термін її дії в анкеті-заяві не зазначений, проте АТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві вказав, що кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії кредитної картки. В суді першої інстанції позивачем надана довідка про видані ОСОБА_1 кредитні картки на підставі укладеного 07 липня 2011 року кредитного договору, а саме: № 5577** НОМЕР_1 зі строком дії до 28 лютого 2015 року, № 5211 НОМЕР_2 зі строком дії до 30 жовтня 2015 року та № 5211 НОМЕР_3 зі строком дії до 31 січня 2017 року (а.с. 42).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 боргу по процентам за користування кредитом, зазначених вище обставин щодо умов кредитного договору про розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом (2,5 % на місяць або 30% річних) та строку дії кредитного договору, який відповідає строку дії кредитної картки № НОМЕР_4 (до 28 лютого 2015 року), суд першої інстанції не врахував, помилково вважаючи, що всі умови укладеного між сторонами кредитного договору зафіксовані лише в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які позичальниця не підписувала.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, ураховуючи те, що сторонами договору обумовлено строк кредитування, який відповідає строку дії кредитної картки № НОМЕР_4 , тому починаючи з 01 березня 2015 року банк не мав права нараховувати позичальниці проценти за користування кредитними коштами. Умов щодо продовження (пролонгації) дії укладеного між сторонами кредитного договору на тих самих або інших умовах Анкета-заява позичальниці та Довідка про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN3326 від 07 липня 2011 року не містять.

Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, як правильно зазначив суд першої інстанції, не можуть бути взяті до уваги, оскільки позичальницею вони не підписані. Доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву, суду не надано. Про те, що ці умови на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо продовження (пролонгації) строку дії кредитного договору, зокрема шляхом перевипуску кредитних карток, суду не доведено.

Отже, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які знаходяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому, як безпомилково вважав місцевий суд, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 липня 2011 року шляхом підписання позичальницею Анкети-заяви.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 07 липня 2011 року, починаючи з 25 серпня 2011року і станом на 28 лютого 2015 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість по процентам за користування кредитними коштами на загальну суму 2662,17 гривень (а.с. 6-7).

Як зазначалось вище, у Довідці про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN3326 від 07 липня 2011 року сторони узгодили базову процентну ставку на рівні 2,5% на місяць, яка нараховується на залишок непростроченої заборгованості по кредиту з розрахунку 360 днів у році, тобто річна процентна ставка по кредитному договору була узгоджена на рівні 30%.

Однак, починаючи з 01 вересня 2014 року банк у односторонньому порядку підвищив процентну ставку до 34,8% річних та за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року нараховував заборгованість по процентам за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою, про що сторони кредитної угоди не домовлялись.

Таким чином, за період з 25 серпня 2011 року по 31 серпня 2014 року заборгованість відповідачки по сплаті банку процентів за користування кредитом, виходячи з погодженої сторонами кредитного договору процентної ставки на рівні 30% річних, склала 1060,26 гривень. За період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2018 року банк має право на стягнення боргу по процентам за користування кредитом у розмірі 480,65 гривень, виходячи зі ставки на рівні 30% річних, розміру непростроченого боргу по тілу кредиту - 3186,66 гривень та 181 дня за вказаний період.

Загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 28 лютого 2015 року, яку банк має право стягнути з позичальниці, становить 1540,91 гривень (1060,26 + 480,65).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язань необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

З урахуванням вказаних вище обставин та вимог закону апеляційний суд дійшов висновку про покладення обов`язку на відповідачку ОСОБА_1 повернути банку 1540,91 гривень заборгованості по процентам за користування кредитними коштами згідно з умовами укладеного між сторонами 07 липня 2011 року кредитного договору.

Подальше нарахування банком боргу по процентам за користування кредитом за період з 01 березня 2015 року по 28 лютого 2018 року на загальну суму 70901,95 гривень (72442,86 1540,91) умовами укладеного між сторонами 07 липня 2011 року кредитного договору, строк дії якого завершився 28 лютого 2015 року, не передбачено. Додаткові угоди щодо продовження строку дії кредитного договору на тих самих або інших умовах ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» не укладали.

З огляду на позицію суду першої інстанції стосовно того, що Умови та Правила надання банківських послуг у даній справі не є частиною укладеного 07 липня 2011 року кредитного договору, з якою погоджується апеляційний суд, доводи АТ КБ «Приватбанк» щодо пролонгації (продовження) дії умов кредитного договору шляхом перевипуску кредитних карток є безпідставними.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не був позбавлений можливості надати суду першої інстанції докази, якими, на його думку, підтверджуються умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо розміру процентної ставки понад 30% річних за користування кредитним лімітом у розмірі 3300 гривень, як зазначено у позовній заяві, а також інші умови кредитування, зокрема і щодо продовження дії умов укладеного 07 липня 2011 року договору, проте доказів на підтвердження своїх вимог банк суду не надав.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не заявляв.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідачки 72442,86 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, яка утворилась станом на 28 лютого 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову на суму 1540,91 гривень за період з 25 серпня 2011 року по 28 лютого 2015 року.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України перерозподіл судових витрат має бути здійснено наступним чином. Позов задовольняється на 5,7 % від суми заявлених вимог (на 4840,04 гривень з 83919,34 гривень). За рахунок відповідачки позивачу слід компенсувати 100,43 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції (5,7% від 1762 гривні судового збору, який сплачений за подання позовної заяви) та 150,65 гривень за апеляційний перегляд (5,7% від 2643 гривень судового збору, який сплачений за подання апеляційної скарги). Таким чином, рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні шляхом збільшення стягнутого з відповідачки на користь позивача судового з бору з 69,27 гривень до 100,43 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом за Кредитним договором № б/н від 07 липня 2011 року за період з 25 серпня 2011 року по 28 лютого 2015 року.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість по процентам за користування кредитом за Кредитним договором № б/н від 07 липня 2011 року за період з 25 серпня 2011 року по 28 лютого 2015 року у розмірі 1540 (одна тисяча п`ятсот сорок) гривень 91 копійка.

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» у задоволені вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом за Кредитним договором № б/н від 07 липня 2011 року у розмірі 70901 (сімдесят тисяч дев`ятсот одна) гривня 95 копійок за період з 01 березня 2015 року по 28 лютого 2018 року

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 серпня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 69 (шістдесят дев`ять) гривень 27 копійок судового збору змінити, збільшивши цю суму до 100 (сто) гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 150 (сто п`ятдесят) гривень 65 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Дата складення повного тексту постанови - 12 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач - І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина