ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4223/19 Справа № 196/1119/18 Суддя у 1-й інстанції - Гудим О. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа: Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання права на майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2018 року до Царичанського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа: Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання права на майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа: Царичанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання права на майно в порядку спадкування за законом, задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право на право на земельну частку (пай), з земель колишнього КСП ім.Фрунзе Царичанського району Дніпропетровської області, розміром в межах встановлених норм, без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та якій вказане право належало на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № НОМЕР_2 , зареєстрованого 10.01.1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0677.

В апеляційній скарзі Перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області просить скасувати рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року у справі №196/1119/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до актового запису про смерть №16 від 19.06.2000 року виданого Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області № 393 від 12.07.2018 року, померла ОСОБА_2 була зареєстрована та постійно проживала по день смерті разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області № 392 від 12.07.2018 року підтверджується, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 без реєстрації по день смерті останньої, вели спільне господарство та поховала її за власні кошти.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай), з земель колишнього КСП ім.Фрунзе Царичанського району Дніпропетровської області, розміром в межах встановлених норм, без визначення меж цієї частки в натурі, яке належало померлій на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП НОМЕР_2 , зареєстрованого 10.01.1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0677.

ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла спільним проживанням зі спадкодавцем на день відкриття спадщини.

02 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав, проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно із ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім того, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини.

Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходив із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2018 року до суду першої інстанції від Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області надійшло клопотання ,згідно якого позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які ОСОБА_1 посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Також, 04 вересня 2018 року до суду першої інстанції від Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області надійшов лист з якого вбачається, що з позовними вимогами сільська рада ознайомлена і визнає повністю та просить суд першої інстанції позовні вимоги задовольнити.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та проаналізувавши законодавство, яке регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та враховуючи, що відповідачем та третьою особою визнано позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що є підстави для визнання права на майно в порядку спадкування за законом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що необхідно критично оцінювати наявну у зазначених довідках інформацію щодо постійного проживання позивача з померлою ОСОБА_2 , оскільки вони видані органами місцевого самоврядування через 18 років після смерті спадкодавця та те, що виконавчим комітетом Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області листом від 24.01.2018 року повідомлено Новомосковську місцеву прокуратуру про те, що час спільного проживання позивача з померлою ОСОБА_2 , який вказаний у наданих виконавчим комітетом довідках, встановлений із слів позивача, колегія суддів ставиться критично, оскільки апелянтам не надано жодних допустимих доказів які б спростовували інформацію, яка зазначена у вищевказаних довідках у відповідності до ст.81 ЦПК України.

Прокуратура звернулась із апеляційною скаргою на підставі ч.3 ст.23 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, а саме, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Відповідно до ч.3 ст.23 Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Згідно ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

З урахуванням того, що «інтерес держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно положень ч.1 ст.167 ЦК України, держава діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Згідно із Законом України «Про прокуратуру» повноваження прокурора щодо представництва в суді звузилися, а саме прокурори повинні втручатися лише тоді, коли особи або їх представники не здійснюють або неналежним чином здійснюють захист (п. 2 ст. 23), виключається представництво держави в окремих випадках (п.3 ст. 23) та вимагається обґрунтування підстав для такого представництва (п. 4 ст. 23).

Враховуючи, що нову редакцію Закону України «Про прокуратуру», яка набрала чинності 15 липня 2015 року, прийнято саме з метою наближення до міжнародних стандартів, при її застосуванні судам слід враховувати, що зазвичай Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в судовому провадженні та вирішує, наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідає принципу рівності сторін, вивчаючи кожний випадок окремо.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту, чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуваним рішенням не були порушені інтереси держави в особі: Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області і апелянтом не доведено відсутність здійснення або здійснення неналежним чином захисту прав держави з боку відповідача . Окрім того, відповідачем та третьою особою визнано позовні вимоги позивача.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича