ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6050/18

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1112/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

особа, яка подала скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

оскаржується рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

прізвище судді: Ченцова С. М.; місце ухвалення: м. Чернігів; дата складання повного тексту рішення: 19 червня 2019 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.01.2014 року в сумі 31908,59 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 12789,80 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3682,17 грн., заборгованості за пенею - 13440,97 грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1495,65 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до виникнення станом на 01 липня 2018 року вказаної вище заборгованості.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2019 року у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, які призвели до постановлення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, залишивши поза увагою ті обставини, що зняття коштів з рахунку можливо лише за умови введення клієнтом інформації про номер картки, СVV-код та проходження успішної авторизації, що передбачає додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю, який повідомляється клієнту на мобільний телефон, і яким завершується трансакція.

Вказувало, що відповідачем не доведено належним чином факт нерозголошення з її боку персональних даних, тому у даному випадку відповідальність за операції, що проводилися за кредитним рахунком відповідача з правильним введенням паролю, який надійшов на мобільний телефон клієнта, несе тільки клієнт. Майнова шкода спричинена відповідачу, якщо спричинення такої третіми особами мало місце, має відшкодовуватися відповідно до діючого законодавства України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» без задоволення. Зазначала, що сам по собі факт конкретного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції за приписами ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою ухвалення такого рішення, за правилом ч.5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з винесенням апеляційним судом постанови про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з рахунку відповідача у результаті шахрайських дій третіх осіб. Суд послався на те, що банком не було доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З матеріалів справи встановлено, що 19.01.2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 12845,03 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Пам`яткою клієнта», "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами" становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг відповідач підтвердила особистим підписом.

Згідно з розрахунком заборгованості, поданим АТ КБ «ПриватБанк», станом на 01.07.2018 року, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 31908,59 грн., з яких: тіло кредиту - 12789,80 грн., заборгованість за відсоткам за користування кредитом - 3682,17 грн., заборгованість за пенею - 13440,97 грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1495,65 грн.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивачем подано достатньо доказів на підтвердження виникнення кредитних правовідносин між сторонами та отримання відповідачем кредиту на картку, про що свідчить анкета-заява від 19.01.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана відповідачем (а.с. 9), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.01.2014 року (а.с. 7-8), виписка за картковим рахунком (а.с. 166-179), з якої вбачається, що позичальник користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, частково сплачувала заборгованість.

З наведених вище доказів слід зробити висновок про те, що між сторонами виникли кредитні правовідносини у зв`язку з отриманням відповідачем за його заявою кредитних коштів від банку на кредитну картку.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про те, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з рахунку відповідача у результаті шахрайських дій третіх осіб, не взяв до уваги, що за умовами кредитного договору для здійснення переказу грошових коштів з карткового рахунку однією з умов є введення правильного динамічного паролю, який надходить на особистий мобільний телефон клієнта, який фіксується у програмі банку як фінансовий телефон клієнта. Клієнту заборонено передавати зазначений пароль третім особам.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2017 року із кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , через «Приват-24» було здійснено операції зі списання коштів трьома платежами: 6200 грн., 5000 грн. та 4200 грн. на картку № НОМЕР_2 на картку ОСОБА_2 , а також було автоматично було списано комісію банку за зняття кредитних коштів у розмірі: 129,23 грн., 200 грн. та 168 грн., що разом складає 15897,23 грн. (а.с.58).

Відповідач стверджувала, що зазначені операції є крадіжкою грошових коштів з її кредитної картки, яку вона виявила 25.06.2017 року та після цього повідомила банк за номером 3700.

З приводу вказаних шахрайських дій 27.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася до ЧВП ГУНП в Чернігівській області із заявою про відкриття кримінального провадження, яке було внесено до ЄРДР за № 0005319 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.59, 142-145), розслідування за яким проводиться дотепер.

Проте, належних доказів на підтвердження протиправного зписання коштів в сумі 15897,23 грн. з кредитної картки відповідача останньою подано суду не було. З виписки за кредитною картою ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 31.03.2019 року встановлено, що відповідач протягом зазначеного періоду в системі Приват 24 здійснювала перекази коштів на картки інших осіб та отримувала подібні перекази від інших фізичних осіб.

За таких обставин, висновок суду про те, що позивач мав доводити правомірність операцій відповідача з коштами на кредитній картці, якими за правилами надання банківських послуг мала змогу розпорядитись лише вона шляхом отримання паролю та правильного його введення в систему електронного банку, суперечить фактичним обставинам справи , доказам, поданим у справі та предмету заявленого позову. Жодного позову до банку з приводу порушення її прав відповідачем заявлено не було.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що з огляду на вищевказані обставини та зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 від 19.01.2014 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Довідку про умови кредитування ОСОБА_3 не підписувала.

Пред`являючи вимогу про стягнення кредитних коштів, банк просив окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути інші складові повної вартості кредиту, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штраф за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір вказаних складових і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 19.01.2014 року, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як на невід`ємні частини спірного договору.

Водночас, матеріали справи, подані позивачем до суду першої інстанції, не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також про те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин, та без поданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, подані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредитних коштів у розмірах, зазначених у виписці банку за рахунком відповідача, а тому апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 19 січня 2014 року лише за тілом кредиту в сумі 12789 грн 80 коп.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення процентів, пені та штрафу необхідно відмовити з вищезазначених підстав.

З урахуванням того, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, згідно з п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції - в сумі 704 грн 80 коп., до суду апеляційної інстанції - в сумі 1057 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 січня 2014 року в сумі 12 789 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять ) грн. 80 коп.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3682,17 грн., заборгованості за пенею в сумі 13440,97 грн., а також штрафів в сумі 1 995 грн 65 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 1762 ( одна тисяча сімсот шістдесят дві ) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: