провадження № 22-ц/824/1214/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 197-2007 від 21 грудня 2007 року у розмірі 160 309, 43 доларів США, що складає 1 872 873 грн. 75 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 грудня 2007 року між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 197-2007, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 105 000 доларів США строком до 21 грудня 2012 року у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі щомісячним погашенням кредиту до 05 числа кожного місяця (включно). 22 травня 2014 року між ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що вона не отримувала жодних повісток про виклик до суду, а тому не могла бути присутня у судовому засіданні. Відповідач не погоджується з розрахунком, який наданий позивачем. На її думку, розмір заборгованості неправомірно завищений і не відповідає завданим нею збиткам позивачу. Відповідач зазначає, що для правильного розрахунку потрібно провести судову економічну експертизу фінансово-кредитних операцій. Кредитним договором передбачено збільшення розміру процентної ставки на 1 відсоток річних та 0,3 відсотки річних. Позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» вказує на те, що зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини не є підставою для скасування заочного рішення. Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 не долучила жодного доказу на спростування розрахунку заборгованості. Позивач не збільшував процентну ставку, незважаючи на постійне порушення умов кредитного договору відповідачем. ОСОБА_3 не вказала жодних періодів спливу позовної давності. Відповідач дізналася про заочне рішення значно раніше ще під час проведення виконавчих дій, оскільки виконання рішення суду розпочалося у 2015 році і жодні права відповідача не були порушені.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Інноваційно-промисловий банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Інноваційно-промисловий банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 197-2007, згідно п. 1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 105 000доларів США строк з 21 грудня 2007 року до 21 грудня 2012 року, включно, з щомісячним погашенням кредиту до 05 числа кожного місяця (включно) у сумі не менше ніж 1 700,00 доларів США. Починаючи з січня 2008 року (починаючи з березня 2008 року - 700доларів США, в редакції договору про внесення змін від 21 лютого 2008 року до кредитного договору. За фактичне використання кредиту позичальник сплачує банк 15 % річних передбачених п. 1.2 кредитного договору. (а.с.7).

22 травня 2014 року між ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до п. 2.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором ПАТ «Інноваційно-промисловий банк»» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Інноваційно-промисловий банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.88).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ «Дельта Банк», заборгованість ОСОБА_3 становить 160 309,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 872 873 грн. 75 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 95 823,78 доларів США, що еквівалентно 1 119 496 грн. 48 коп., сума заборгованості за відсотками - 64 485,65 доларів США, що еквівалентно 753 377 грн. 27 коп. (а.с.19).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 197-2007 від 21 грудня 2007 року.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначає ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме не повідомив її про час та місце судового розгляду справи. Про зазначений розгляд вона дізналась випадково на веб-порталі судової влади.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду з зазначеним позовом вказав адресу відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 122 ЦПК України (в редакції чинній на момент вирішення справи) у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

Згідно з отриманої відповіді з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС в м. Києві, відповідач ОСОБА_3 зареєстрованою в м. Києві не значиться.

З отриманої відповіді було неможливо встановити місце проживання відповідача.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3, як на момент пред'явлення позову, так і на момент розгляду справи і постановлення судового рішення була зареєстрована по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.11). Зазначена адреса була відома, як суду першої інстанції так і банку, оскільки вона зазначена в усіх договорах, що укладались між банком та ОСОБА_3

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного підтвердження проживання відповідача за адресою, яку зазначив банк в своїй позовній заяві, тобто АДРЕСА_1

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та в порушення вимог статей 109, 122 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи), безпідставно прийняв до провадження цивільну справу, яка йому не підсудна.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

У даному випадку, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач з поважних причин не мала можливості заявити про не підсудність справи суду першої інстанції, оскільки судом грубо порушено її право на доступ до правосуддя, а саме вона взагалі не повідомлялась судом про час та місце судового розгляду за відомою суду адресою в м. Житомирі.

Згідно з наданих суду апеляційної інстанції документів, а саме паспорту ОСОБА_3, остання на момент розгляду справи апеляційним судом зареєстрована та проживає поАДРЕСА_3 що територіально відноситься до Богунського району м. Житомира.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме статей 109, 122 ЦПК України щодо визначення підсудності, що у відповідності до вимог ст. 378 ЦПК України є підставою до скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 378, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року скасувати та направити справу на розгляд за підсудністю до Богунського районного суду міста Житомира.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 30 січня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

ЯворськийМ.А.