ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року м. Херсон

Номер справи: 665/1508/18

Номер провадження: 22-ц/819/1169/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.,

секретар Кутузова А.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кушнеренко Тамара Валеріївни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 березня 2019 року у складі головуючого судді Березнікова О.В.,

встановив:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 05 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 4000.00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір укладений шляхом підписання позичальником заяви № б/н від 05 жовтня 2010 року в якій ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за указаним кредитним договором, унаслідок чого станом на 22 червня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 12102.23грн., яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом - 6305.65грн., заборгованості за пенею - 4939.58грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 552.49грн.

Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 жовтня 2010 року у розмірі 12102.23грн., а також судові витрати у розмірі 1762.00грн.

Заочним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 березня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 жовтня 2010 року у сумі 12102.23грнгрн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником заяви № б/н від 05 жовтня 2010 року в якій ОСОБА_1 погодилась на те, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов кредитного договору станом на 22 червня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 12102.23грн., яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом - 6305.65грн., заборгованості за пенею - 4939.58грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 552.49грн.

Ухвалою Чаплинського районного суду Херсонської області від 13 травня 2019 року заява ОСОБА_1 , подана в її інтересах адвокатом Кушнеренко Т.В., про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Кушнеренко Т.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ КБ «Приватбанк» Логвіновська А.А. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що обставини, на які посилається апелянт не відповідають дійсності.

Під час розгляду справи представник ОСОБА_1 - адвокат Кушнеренко Т.В., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримала. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник АТ КБ «ПриватБанк» Логвіновська А.А. зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Відповідно до частин 1- 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах визначених цивільно-процесуальним законом, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (03 грудня 2010 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 2000грн.) В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався Банком, так станом на 14 жовтня 2014 року кредитний ліміт збільшено до 4000грн. 07 серпня 2018 року кредитний ліміт знижено до 0.00грн.

Відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05 жовтня 2010 року ОСОБА_1 надала згоду на те, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписану 05 жовтня 2010 року ОСОБА_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 отримала карту MASTER CARD MASS із пільговим періодом 55 днів із базовою ставкою - 2.5% в місяць, на залишок непростроченої заборгованості, з розрахунку 360 днів на рік.

Також відповідно до довідки розмір щомісячного платежу становить 7% від заборгованості, але не менш ніж 50грн та не більш ніж залишок заборгованості. Строк внесення щомісячного платежу визначений до 25 числа місяця, наступного за звітним.

За несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня у розмірі базової процентної ставки по договору розділеної на 30, за кожен день прострочки, плюс 1% заборгованості, але не менш ніж 30грн в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більш ніж 50грн та більше.

Також за порушення строків платежів по грошовим зобов`язанням, передбачених договором, більш ніж на 30 днів передбачений штраф у розмірі 500грн плюс 5% від сум заборгованості по кредитному ліміту.

За розрахунком банку станом на 22 червня 2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 12102.23грн., яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом - 6305.65грн., заборгованості за пенею - 4939.58грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 552.49грн.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, в редакції чинній на час укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У Довідці про умови кредитування від 05 жовтня 2010 року, підписаної позичальником визначені порядок погашення заборгованості, розмір процентної ставки за користування кредитом, а зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині банк посилався на розрахунок кредитної заборгованості за договором та на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємну частину співного договору.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, починаючи з 01 вересня 2014 року Банком нараховувалися проценти за користування кредитом у розмірі, що перевищує розмір базової процентної ставки визначеної умовами договору(з 01.09.2014 року - 34.8% річних (2.8% в місяць), з 14.10.2014 - 32.40% річних (2.7% в місяць), з 01.04.2015 - 42.00% річних (3.5% в місяць).

Крім того, починаючи з 01 червня 2015 року, позичальнику періодично здійснювалось нарахування пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн, яка не передбачена умовами договору укладеному між сторонами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представника Банку під час розгляду справи, право Банку на зміну Тарифів та інших невід`ємних частин договору, у тому числі процентної ставки за користування кредитом, умов, за якими у позичальника виникає обов`язок по сплаті пені, визначено Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема пунктами 1.1.3.2.4, 1.1.6.1, 1.1.6.2. Умов та правил, витяг з яких доданий банком до матеріалів справи.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ним, підписуючи анкету-заяву від 05 жовтня 2010 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо можливості зміни Банком в односторонньому порядку тарифів та інших невід`ємних частин договору, зокрема змінювати розмір процентної за користування кредитними коштами, а також підстави, розмір та порядок нарахування неустойки.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування

Крім того, колегія суддів вважає, що в даному випадку також не можливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися Банком в період часу виникнення спірних відносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (з жовтня 2010 року по вересень 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у праві №342/180/17, провадження №14-131цс19 зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони(банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачка ознайомилась та погодилася саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяги з яких надані позивачем на обґрунтування своїх вимог, а отже наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може бути прийнятий в якості належного доказу щодо можливості Банком в односторонньому порядку змінювати тарифи та інші невід`ємні частини договору, зокрема змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а також підстави, розмір та порядок нарахування пені.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та не перевірив відповідність розрахунку заборгованості наданої Банком умовам кредитного договору, укладеного між сторонами.

На вимогу апеляційного суду розрахунок заборгованості за кредитом, відповідно до умов, що визначені у Довідці про умови кредитування, підписаної позичальником 05 жовтня 2010 року, позивачем не наданий, із посиланням на відсутність технічної можливості здійснення такого розрахунку.

Перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитом з урахуванням умов кредитування погоджених сторонами та виписки по рахунку ОСОБА_1 колегія суддів встановила наступне.

За період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року банком нараховано процентів за підвищеними ставками в розмірі 1222.87 грн, замість 885.52грн, з розрахунку 2.5% в місяць. Отже розмір заборгованості за кредитом станом на 31 травня 2015 року має становити 3627.76грн. замість 3972.11грн.

Розмір заборгованості за тілом кредиту, з урахуванням нарахування процентів та пені у відповідності до погоджених умов договору, та сплачених позичальником коштів в рахунок погашення заборгованості по кредиту, станом на 22 червня 2018 року, становить 422.10грн. Однак, в вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту у визначеному законом порядку Банком не заявлялися.

Виходячи із розміру відсоткової ставки 2.5 % в місяць, погодженої сторонами при підписанні заяви, сума заборгованості за процентами за користування кредитом станом на 22 червня 2018 року, що підлягає стягненню з відповідачки становитиме 115.29 грн., а не 6305.65 грн., як зазначено у розрахунку Банку.

Сума пені, виходячи з базової процентної ставки по договору розділеної на 30, за кожен день прострочки, плюс 1% заборгованості, але не менш ніж 30грн в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більш ніж 50грн та більше, станом на 22 червня 2018 року становить 283.77грн., а не 4939.58грн.

Обрахування суми відсотків та пені здійснено на підставі розрахунку Банку, наданого суду, а саме показниками за графами 2,3,11та 18, з урахуванням умов договору погоджених між сторонами та сплачених позичальником коштів на погашення заборгованості.

Вимоги банку щодо стягнення з позичальника штрафів, передбачених умовами договору задоволенню не підлягають.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що пеня сплачується позичальником за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів за договором, а штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, тобто за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки встановлено, що фактично відбулося подвійне нарахування пені та штрафів за одне й те саме порушення договору, що суперечить статті 61 Конституції України, то доводи апеляційної скарги про неправомірне нарахування банком штрафів заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 399,06 грн., що складається з заборгованості по процентам -115,29грн. та пені за несвоєчасне повернення кредиту - 283,77грн. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка ухвалою Херсонського апеляційного суду від 26 червня 2019 року звільнена від сплати судового збору, задоволена на 96,7%, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави слід стягнути 2479,63грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді .

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Кушнеренко Тамари Валеріївни , діючої в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 березня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариство комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05 жовтня 2010 року у загальній сумі 399,06 грн., що складається з заборгованості: по процентам -115,29грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 283,77грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави 2479,63грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційному.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 09 грудня 2019 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова