Справа № 545/1944/19
Провадження № 2/545/996/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Кудря А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в режимі відеконференції з Ленінським районним судом м. Кіровограда цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Омега Банк» правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненим п. 12.3 Іпотечного договору (на купівлю житлової нерухомості) від 13.11.2007 року, та недійсним іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 13.11.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 4159, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Омега Банк» правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненим п. 12.3 Іпотечного договору (на купівлю житлової нерухомості) від 13.11.2007 року, та недійсним іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 13.11.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 4159, посилаючись на те, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Омега Банк») та ОСОБА_1 13.11.2007 року було укладено Кредитний договір № 1606/1107/45-003.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору № 1606/1107/45-003 від 13.11.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено Іпотечний договір (на купівлю житлової нерухомості), посвідчений 13.11.2007 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4159. За даним Іпотечним договором в іпотеку Банку було передано житловий будинок з господарськими будівлями, який в цілому складається з житлового будинку А-1, житловою площею 47,0 кв.м., загальною площею 104,0 кв.м., сараю Б, погреба Б1, гаража Б2, сараю б, колонки № 1, воріт, хвіртки, огорожі № 2-5 та земельну ділянку площею 0,1603 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0043, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Майно належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4155.

Відповідно до п. 12 Договору сторони передбачили, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із таких способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

12.1. за рішенням суду;

12.2. у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотеко держатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність безспірність заборгованості іпотекодавця за основним зобов`язанням

12.3. згідно за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержавтеля, викладене в п.п. 12.3.1. та 12.3.2 цього Договору.

За п. 12.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодеожателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотеко держателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. Договору, договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя н предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотеко держателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотеко держателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта ™ суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем, При оцінці Предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки.

Якщо фактичний розмір заборгованості Іпотекодавця за Основним зобов`язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, Іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок Іпотекодавця протягом 60 (шістдесяти) робочих днів з Моменту набуття у власність Предмета іпотеки.

Сторони, з розумінням ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» свідчать, що право іпотеко держателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.

12.3. договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання.

Дане положення суперечить ст. 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності с непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

В даному ж випадку п. 12.3. суперечить Конституції України та законам, а тому підлягає визнанню не дійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

ОСОБА_1 19.07.2019 року було подано до Полтавського районного суду Полтавської області заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 19.07.2019 року вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту на предмети іпотеки, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, який в цілому складається з житлового будинку А-1, житловою площею 47,0 кв.м., загальною площею 104,0 кв.м., сараю Б, погреба Б1, гаража Б2, сараю б, колонки № 1, воріт, хвіртки, огорожі № 2-5, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1603 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0043, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 13.11,2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4155.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позові.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та прохала задовольнити, підтримала надану раніше відповідь на відзив, та наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, підтримала наданий раніше відзив на позов, в якому посилається на те, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно п. 2.1. цього Договору Продавець погоджується продати (відступити) Права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець цим погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну купівельну ціну. Також, згідно цього Договору права вимоги переходять від продавця до Покупця, та обов`язки Продавця передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги.

15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно умов цього договору Продавець погоджується продати Права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну Купівельну ціну. Також, згідно умов цього Договору, Права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 1606/1107/45-003 від 13 листопада 2007 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .

АТ «Альфа-Банк» отримало право вимоги заборгованості по Кредитному договору № 1606/1107/45-003 від 13 листопада 2007 року (надалі також Кредитний договір), згідно якого, являється іпотекодержателем нерухомого майна, а саме:

- житлового будинку з господарськими будівлями, який в цілому складається з житлового будинку А-1, житловою площею 47,0 кв.м., загальною площею 104,0 кв.м.,

- та земельної ділянки площею 0,1603 га., передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться у АДРЕСА_1 (чотири), що є предметом договору іпотеки (надалі також Іпотечний договір), яким забезпечено виконання зобов`язання по зазначеному кредитному договору.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок передачі кредитного портфеля новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимоги від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, правом на звернення стягнення за зобов`язаннями позичальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. При цьому передача прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з іпотечних договорів, укладених первісним кредитором з позичальниками оформлюється окремими договорами про передачу прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з іпотечних договорів, які укладалися сторонами одночасно з підписанням реєстру позичальників.

Всі викладені обставини встановлені рішеннями судів, що набули законної сили, та доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п. 12.3. визначено, що договором про задоволення вимог Іпотекодержателя вважається застереження, викладене у п.п. 12.3.1. та 12.3.2.

Відповідно, у п.п. 12.3.1, 12.3.2 сторонами погоджено порядок та умови звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

Зазнаючи про недійсність п. 12.3. Іпотечного договору, позивач вказує, що він нібито не відповідає ст. 41 Конституції України та законам (не зазначаючи при цьому, яким саме законам та чим саме не відповідає), і вважає, що іпотечне застереження нібито порушує його право власності.

Відповідач категорично не погоджується з такими твердженнями.

Так, насамперед звертають увагу суду, що ст. 41 Конституції України чітко вказує, що ніхто не може бути позбавлений права власності не взагалі, а саме протиправно, тобто у незаконний спосіб.

Разом з тим, погоджуючи в договорі іпотеки пункт 12.3. про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження, сторони керувалися ст.ст. 589, 590 ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Даним статтям кореспондують положення ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З наведеного вище вбачається, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки будь-яким способом, який передбачений законом та договором, в тому числі на підставі іпотечного застереження.

З урахуванням викладеного положення п. 12.3. Іпотечного договору повністю узгоджується з нормами чинного законодавства, а тому підстави для визнання цього пункту недійсним відсутні.

Даний пункт Іпотечного ніяким чином не порушує положення ст. 41 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з огляду на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки є лише заходом відновлення порушених прав Кредитора, а звернення стягнення на майно Позичальника, здійснене в порядку, визначеному Законами України та Договором, не може вважатися протиправним позбавленням права власності.

Жодних інших підстав позову Позивачем не заявлено.

Щодо пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положення ч. 1 ст. 261 ЦКУ визначають, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позивач відповідно до обставин, на які посилається в позовній заяві, довідався про зміст п. 12.3. Іпотечного договору, тобто на його думку, ймовірне порушення свого права 13.11.2007, тобто з моменту укладення самого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ у справі № 6-75цс15 від 03.02.2016, - «Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійснім правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Положення частини п`ятої статті 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобов`язання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину.».

На підставі викладеного, зазначають, що останнім днем, коли Позичальник мав право звернутися за захистом свого права до суду, є 13.11.2010.

Окрім того, Верховним судом України сформовано наступну правову позицію у справі за № 6-2469цс16 (Постанова від 16.11.2016): «пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ«Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».

Про жодні обставини, які б перешкодили Позивачу своєчасно дізнатися про зміст п. 12.3. Договору та ймовірне порушення його прав, матеріали цивільної справи не свідчать.

Жодного доказу, який свідчив би про інше, стороною Позивача до суду не надано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому Позивачем взагалі не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Омега Банк») та ОСОБА_1 13.11.2007 року було укладено Кредитний договір № 1606/1107/45-003.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору № 1606/1107/45-003 від 13.11.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено Іпотечний договір (на купівлю житлової нерухомості), посвідчений 13.11.2007 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4159. За даним Іпотечним договором в іпотеку Банку було передано житловий будинок з господарськими будівлями, який в цілому складається з житлового будинку А-1, житловою площею 47,0 кв.м., загальною площею 104,0 кв.м., сараю Б, погреба Б1, гаража Б2, сараю б, колонки № 1, воріт, хвіртки, огорожі № 2-5 та земельну ділянку площею 0,1603 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0043, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Майно належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4155.

Відповідно до п. 12 Договору сторони передбачили, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із таких способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

12.1. за рішенням суду;

12.2. у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотеко держатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність безспірність заборгованості іпотекодавця за основним зобов`язанням

12.3. згідно за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержавтеля, викладене в п.п. 12.3.1. та 12.3.2 цього Договору.

Згідно п. 12.3. визначено, що договором про задоволення вимог Іпотекодержателя вважається застереження, викладене у п.п. 12.3.1. та 12.3.2.

Відповідно, у п.п. 12.3.1, 12.3.2 сторонами погоджено порядок та умови звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження.

В подальшому 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, а саме: права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) кредитора до позичальників за кредитними договорами, відкритими у ПАТ «Сведбанк», а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов`язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

15 червня 2012 року між ПАТ «ДельтаБанк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким права кредитора за договором, стороною в якому є ОСОБА_1 , перейшли до ПАТ «Альфа-Банк».

В листопаді 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ`Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Рішенням Полтавського районного суду від 11.04.2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» та зустрічного позову ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2018 року рішення Полтавського районного суду від 11.04.2018 року в частині відмови ПАТ «Альфа-Банк» в задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено рішення яким позовні вимоги задоволені. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 28.01.2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_5 залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2019 року залишено без змін.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можутьздійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист порушеного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.. 258 ч.2 п.1 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.. 267 ЦК України Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач довідався, або міг довідатись про порушення його прав 13.11.2007 року, тобто з моменту укладення самого договору.

Суд вважає неспроможними твердження позивача та його представника про те, що позивач довідався про незаконність умов договору іпотеки лише після його звернення за захистом до адвоката Гайтоти І.М. оскільки дані твердження спростовуються зверненням позивача до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним в березні 2015 року.

Позов позивачем в даній справі про визнання недійсним іпотечного договору подано в серпні 2019 року .

Будь яких доказів, які свідчили б про протилежне позивачем та його представником не надано.

Тож беручи до уваги те, що позивач не звернувся з заявою до суду про поновлення пропущеного строку позовної давності , суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності за кредитним договором підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з пропущенням строку позовної давності позивачем.

Завчаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду відповідно до положень ЗУ «Про захист прав споживачів», судові витрати, які становлять 1536,80 грн. ( 768,40 грн. за кожну позовну вимогу) слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258-259,263,264,265,268,352,354 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 203, 215, 256-268 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд,-

ВИРІШИВ:

У зв`язку зі спливом строку позовної давності відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Омега Банк» правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненим п. 12.3 Іпотечного договору (на купівлю житлової нерухомості) від 13.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 13.11.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 4159, а також про визнання недійсним Іпотечного договору (на купівлю житлової нерухомості) від 13.11.2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС_Комерцбанк», посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 13.11.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 4159.

Віднести за рахунок держави судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського Апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення. В разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення віддруковане суддею власноручно та є оригіналом.

Суддя: А.Г.Потетій