РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/2079/18

Провадження № 22-ц/4815/1124/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Бондаренко Н. В.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач держава Україна в особі управління Державної казначейської служби

України у Сарненському районі Рівненської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Сарненська

місцева прокуратура

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 січня 2019 року у складі судді Слободянюка Б.К., ухвалене в м. Сарни Рівненської області о 16 год. 58 хв., повний текст рішення складено 17 січня 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Сарненському районі Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Сарненська місцева прокуратура, про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26.08.2014 року в кримінальному провадженні № 0000512 від 16.04.2014 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 13.10.2015 року у кримінальній справі № 572/4843/14-к його було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на два роки та накладено штраф у розмірі 8500 гривень, на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного основного покарання з іспитовим строком два роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також стягнуто на користь КП «Трудівник» 420 000 гривень шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вказаний вирок ухвалою колегії суддів апеляційного суду Рівненської області від 10.02.2016 року було скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу злочину. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016 року, було залишено без задоволення касаційну скаргу прокурора, а ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10.02.2016 року залишено без змін. Вважає, що в силу ст. 1176 ЦК України має право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. На його думку, заподіяна моральна шкода проявилася у погіршенні відносин із оточуючими, колегами та підлеглими по роботі які вдалися до осуду, до поширення недостовірної інформації та не сприйняття його як керівника КП «Трудівник», що фактично призвело до неможливості виконання своїх посадових обов`язків. Через безпідставне звинувачення та загрозу призначення покарання у виді позбавлення волі і звернення стягнення на майно в зв`язку із поданням цивільного позову, вся родина пережила психологічний стрес, який передавався йому. Також, через неправомірне кримінальне переслідування він переніс значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності та безпорадності. Ці обставини призводили до необхідності усвідомлення продовження решти життя з почуттями втрати бездоганної репутації та довіри оточуючих, приниження гідності і постійної ганьби, а також сприйняття його всіма оточуючими як злочинця. Його перебування під слідством та судом розпочалося з 26.08.2014 року (з дати повідомлення про підозру) і тривало до 26.10.2016 року (до дати постановлення остаточного рішення у справі (ухвали) Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ), що в цілому становить 26 місяців. Вважає, що справедливою компенсацією його моральних страждань буде стягнення грошових коштів в розмірі 260000 грн. Крім того, ним були понесені витрати на правову допомогу під час досудового розслідування та судового розгляду в сумі 55000 гривень. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь відшкодування шкоди на загальну суму 315000 гривень.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 січня 2019 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 33 138 гривень. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом особи на відшкодування шкоди, яка була їй заподіяна незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та обґрунтована тим, що позивачу була пред`явлена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, а згодом судом першої інстанції було винесено щодо нього обвинувальний вирок та засуджено до позбавлення волі та позбавлення права обіймати певні посади, котрий в подальшому був скасований ухвалою суду апеляційної інстанції, яка набрала законної сили і якою кримінальне провадження щодо позивача закрито за відсутністю складу злочину. В частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 55000 грн місцевий суд виходив з того, що стягнення їх повинно відбуватися в межах кримінального провадження, а тому у даному провадженні не підлягає розгляду. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу при подачі даного позову про відшкодування шкоди, то суд вважав заявлені вимоги про стягнення витрат в сумі 6 000 грн недоведеними та не підтвердженими належними доказами.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує позицію суду першої інстанції про те, що строк перебування під судом і слідством повинен обраховуватися з моменту повідомлення йому про підозру і лише до моменту закриття кримінального провадження у кримінальній справі № 572/4843/14-к Апеляційним судом Рівненської області та винесення відповідної ухвали від 10.02.2016р. Додає, що прокурором, який брав участь у кримінальній справі, зазначена ухвала була оскаржена в касаційному порядку, а відтак судовий процес тривав і як наслідок він перебував під судом до 26.10.2016р., тобто до закінчення касаційного провадження. Вказує, що місцевим судом при визначенні розміру відшкодування протиправно зменшено мінімум, з якого таке відшкодування обраховується. Пояснює, що положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тоді як місцевий суд для розрахунку застосував прожитковий мінімум для працездатних осіб, котрий є суттєво меншим, ніж мінімальна заробітна плата. Зазначає, що положенням цього ж Закону прямо суперечить відмова суду у стягненні витрат на правничу допомогу, відшкодування яких прямо передбачене статтею 3. Вказує, що стягнення витрат на допомогу адвоката було підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера від 10.01.2019р., який судом не взятий до уваги. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 26 серпня 2014 року слідчим СВ Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області капітаном міліції Абрамчуком Р.В. за погодженням з прокурором Сарненського району старшим радником юстиції Романчуком П.І., ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

26 серпня 2014 року ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 13.10.2015 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.2 ст. 364 КК України та призначено покарання чотири роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на два роки із штрафом в розмірі 8500 грн. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти КВІ про зміну місця проживання або роботи. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Трудівник» 420000 грн. шкоди, заданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області від 10.02.2016 року апеляційну скаргу захисника Аврамишина С.В.- задоволено, а апеляційну скаргу прокурора Шеремет Л.С. залишено без задоволення.

Вирок Сарненського районного суду від 13.10.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст.364 КК України закрито на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Цивільний позов прокурора залишено без розгляду.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення 10 лютого 2016 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2016 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10.02.2016 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги гарантованим законом правом особи на відшкодування шкоди, завданої діями незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України)

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 2 ст. 2 Закону).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, суд при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають наступні питання: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні, з`ясування обставин, котрими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань.

Згідно із п. 9 зазначеної постанови, розмір відшкодування такої шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Повинні також враховуватися стан здоров`я потерпілого, тягар перенесених змін в життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення первинного стану. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, виваженості, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Як встановлено судом, термін перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 17 повних місяців: з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 26.08.2014 року і до 10.02.2016 року дата винесення Апеляційним судом Рівненської області ухвали про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Покликання апеляційної скарги на те, що термін перебування ОСОБА_1 під слідством і судом завершився 26.10.2016 року по час постановлення ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ про відхилення касаційної скарги прокурора, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать нормам законодавства.

Так, згідно ч. 4 ст. 532 КПК України в редакції, що діяла на час постановлення ухвали, судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Саме з моменту постановлення Апеляційним судом Рівненської області ухвали від 10 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 на підставі ч.1 п. 2 ст. 284 КПК України він вважається таким, що не скоював кримінального правопорушення.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується наведеними обставинами справи, які належним чином досліджені судом першої інстанції. Перебуваючи під слідством та судом, позивач переніс стрес, адже був впевнений в своїй невинуватості та переконаний в тому, що в кінцевому результаті суди приймуть рішення, через що стійко сприймав ситуацію, хоча і відчував негативні емоції.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Станом на час розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати в Україні, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» становив 4 173 гривні.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує принцип співмірності, та бере до уваги, що до ОСОБА_1 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, позивач переконливо не довів, яким саме чином були порушені нормальні життєві зв`язки чи створені перешкоди в реалізації прав, свобод, особистих інтересів через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми та настання інших негативних наслідків, а також зважає на те, що позивач не зазнав вимушених змін у життєвих стосунках чи порушення сімейних зв`язків та не мав необхідність докладати значні додаткові зусилля для відновлення чи організації життя або здоров`я.

Таким чином, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача становить 70 941 грн ( 4173 грн *17 місяців).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу в кримінальній справі, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні цієї вимоги і вважає, що така відмова суперечить положенням спеціального закону, яким регулюються дані правовідносини.

Так, згідно п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Як вбачається із наданої суду копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 23 від 30 вересня 2014 року, на підставі договору про надання правової допомоги від 30.09.2014р. адвокатом Аврамишиним С.В. прийнято від ОСОБА_1 35 000,00 грн., а згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 19 від 25.10.2016р. 20 000,00 грн. (а.с. 20, 21).

Отже, витрати на правову допомогу по кримінальній справі підлягають до стягнення в сумі 55 000,00 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Матеріали справи містять ордер адвоката Аврамишина С.В. на надання правової допомоги ОСОБА_1 у даній цивільній справі від 25.10.2018 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №969 від 08.09.2012 року адвоката Аврамишина С ОСОБА_3 В. підтверджуються, а також додаток №1 до договору від 15.06.2018 року про розмір гонорару за надання юридичних послуг від 15.06.2018 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату ОСОБА_1 6000 грн (а.с. 56, 57).

Апеляційний суд вважає такі докази належним підтвердженням понесених позивачем витрат на правову допомогу у цивільній справі та стягує їх на користь позивача.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судомна засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення помилково взято за основу розрахунку моральної шкоди прожитковий мінімум, а не мінімальну заробітну плату, як це передбачено спеціальним законом, невірно застосовано положення, які регулюють порядок повернення коштів, понесених особою на оплату правової допомоги, з огляду на що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 січня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Сарненському районі Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Сарненська місцева прокуратура, про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646) на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Сарненським РВ ГУМВС України в Рівненській області 21.05.1997 р.) відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 941 (сімдесят тисяч дев`ятсот сорок одну) гривню 00 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646) на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина України СР204841 від 21.05.1997 р., Сарненським РВ ГУМВС України в Рівненській області) витрати на правничу допомогу у кримінальній справі в розмірі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646) на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина України СР204841 від 21.05.1997 р., Сарненським РВ ГУМВС України в Рівненській області) витрати на правничу допомогу у цивільній справі в розмірі 6 000 (шість тисяч гривень) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Хилевич С. В.

підпис Бондаренко Н. В.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.