ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року м. Херсон

справа № 654/538/18

провадження № 22-ц/819/1175/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Кутурланової О.В.,
Радченка С.В.,
секретарШибінська А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Данилевського М.А. від 07 травня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що 11 травня 2012 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 2 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки ОСОБА_1 неналежним чином виконував зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у зв`язку з чим станом на 31 грудня 2017 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 59 966,20 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 684,03 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 52 750,45 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 1 200,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 2 831,72 грн., Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в зазначеному розмірі та судові витрати.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності предмету спору у даній справі, оскільки Банк вже звертався до суду з позовом з приводу стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором і у зв`язку зі сплатою відповідачем боргу, за заявою Банку, дану позовну заяву судом залишено без розгляду. Факт погашення боргу відповідачем підтверджується наданою до суду заявою.

Проте колегія суддів не може погодитися з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 11 травня 2012 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 2 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, отримавши платіжну (а.с.6).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ (а.с.7, 8-31).

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 грудня 2017 року становить 59 966,20 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 684,03 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 52 750,45 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 1 200,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 2 831,72 грн. ( а.с.4-5).

Заперечуючи проти заявлених вимог Банку щодо стягнення заборгованості ОСОБА_1 зазначав, що в провадженні Голопристанського районного суду Херсонської області вже перебувала цивільна справа №654/3596/16-ц за позовом Банку до нього про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. В даній справі за заявою Банку позовні вимоги залишено без розгляду у зв`язку зі сплатою відповідачем боргу за укладеним договором (а.с.58).

Так, апеляційним судом було витребувано з Голопристанського районного суду Херсонської області цивільну справу №654/3596/16-ц за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Як свідчать матеріали даної витребуваної справи у листопаді 2016 року Банк дійсно звертався з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 26 946,23 грн. за укладеним кредитним договором від 11 травня 2012 року.

Із наявної в матеріалах справи заяви представника Херсонської філії Банку вбачається, що у зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 19 січня 2017 року боргу у повному обсязі перед Банком, останній просить суд залишити позовну заяву без розгляду (а.с.59).

На підставі даної заяви ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 січня 2017 року в справі №654/3596/16-ц позовну заяву Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду (а.с.60).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості відповідачем дійсно 19 січня 2017 року було сплачено грошові кошти за кредитним договором в сумі 5 369,00 грн. (а.с.5).

Відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Банк скористався своїм правом на повторне звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості з відповідача у зв`язку з неповним погашенням останнім суми боргу, нарахованої Банком.

Посилання відповідача на наявну в матеріалах справи заяву представника Банку про залишення позову без розгляду у зв`язку з повним погашенням боргу перед Банком не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.77-81 ЦПК України і не може свідчити про те, що сторони по справі дійсно дійшли згоди щодо погашення заборгованості лише в сумі 5 369,00 грн. і що між ними дійсно припинилися договірні відносини по укладеному кредитному договору №б/н від 11 травня 2012 року. Будь-яких інших доказів на підтвердження припинення між сторонами договірних відносин та зобов`язань, передбачених договором, матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зобов`язання між Банком та ОСОБА_1 щодо погашення кредитної заборгованості тривають і Банк має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів.

Під час вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь Банку суми заборгованості колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 11 травня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 травня 2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини кредитного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 травня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 лютого 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Посилання Банку на Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді цивільної справи №342/180/17 від 03.07.2019 року.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем, про що зазначав представник відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 лютого 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначені обставини свідчать про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті Банку у анкеті-заяві від 11 травня 2012 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України Банком не заявлено.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11 травня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

На підставі наведеного, зважаючи на умови укладеного між сторонами Договору (анкети-заяви від 11 травня 2012 року) та норми чинного законодавства, а також наданого Банком розрахунку заборгованості, який відповідачем не спростовано, з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом у фактично отриманому відповідачем розміру кредиту (тіло кредиту) в сумі 2 684,03 грн.

У відповідності до частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким позовні вимоги Банку слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню також підлягають понесені Банком судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 197,17 грн. (а.с.38,97).

Керуючись ст.ст. 367,368,374,376,381-384,390 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 травня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 2684 грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 197 грн.17 коп.

У задоволенні інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного тексту судового рішення - 13 вересня 2019 року.

Головуючий О.А.Кузнєцова

Судді: О.В.Кутурланова

С.В.Радченко