ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1742/18 Номер провадження 22-ц/814/2273/19Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.

Представника позивача Пожидаєва В. О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний фінансовий партнер", Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаголд груп", за участю третіх осіб: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., Реєстраційна служба Глобинського районного управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Пожидаєва Владислава Олександровича на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 08 липня 2019 року про закриття провадження, постановлену у період часу з 13:52:21 год. по 14:26:49 год. 08 липня 2019 року під головуванням судді Левицької Т.В.,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Південний фінансовий партнер», ТОВ «Мегаголд Груп», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віри Миколаївни, Глобинської районної державної адміністрації в особі сектору з питань державної реєстрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 08 липня 2019 року провадження у справі за позовом .до ТОВ «Південний фінансовий партнер», ТОВ «Мегаголд Груп», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віри Миколаївни, Глобинської районної державної адміністрації в особі сектору з питань державної реєстрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу - закрито.

З даною ухвалою не погодився представник позивача ОСОБА_2 - Пожидаєв В.О . та подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує на відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки суд необґрунтовано дійшов висновку про непідсудність справи цивільному судочинству.

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу не надходили, що в свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Південний фінансовий партнер», ТОВ «Мегаголд Груп», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко Віри Миколаївни, Глобинської районної державної адміністрації в особі сектору з питань державної реєстрації, у якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладеного 14 серпня 2018 року між ТОВ «Південний фінансовий партнер» та ТОВ «Мегаголд Груп» щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний правочин укладений між юридичними особами, внаслідок чого спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Вирішуючи питання обґрунтованості та правомірності таких висновків місцевого суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Такий висновок суду повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Тобто судова практика зміст ч. 3 ст. 215 ЦК України тлумачить таким чином, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 439/212/14-ц, Верховного суду України у справі № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, постанова Великої палати Верховний Суду від 18.04.2018 року № 439/212/14-ц|14-75цс18, постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі № 750/2728/16-ц, провадження № 61-8888св18, від 04 липня 2018 року по справі № 462/4611/13-ц, провадження № 61-6130св18, Касаційного господарського суду в справі №922/2732/17 постанова від 25.04.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася з цим позовом про захист належних їй прав та інтересів, як фізична особа, власник нерухомого майна: нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та іпотекодавець за договором іпотеки №459Ю-8 від 09 жовтня 2013 року.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту.

Аналіз змісту та підстав поданого ОСОБА_2 позову призводить до висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений між його сторонами, юридичними особами, на забезпечення зобов`язання за кредитним договором №459Ю від 25 вересня 2013 року, укладеним між ПАТ «Фідобнк» та ТОВ «Славтрейд Агро».

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року №2147-//ІІІ господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Така правова позиція висловлена постанові Великої палати Верховного суду України від 13 березня 2018 року в справі № 415/2542/15-ц.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між позивачем та відповідачами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги правомірності таких висновків місцевого суду не спростували.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 08 липня 2019 року про закриття провадження та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п.1, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Пожидаєва Владислава Олександровича - залишити без задоволення.

Ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 08 липня 2019 року про закриття провадження - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак