П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/8027/17

Номер провадження № 22-ц/824/575/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу Зайцева Івана Євгеновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 2» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Трусової Т. О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 2» звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 та просив суд стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 8 417 грн. 87 коп. - основного боргу, інфляційної складової боргу - 5 741 грн. 26 коп., 3% річних - 701 грн. 63 коп., судового збору в розмірі 1 600 грн.

У вересні 2017 року представник ТОВ «РАДА 2» звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 лютого 2013 року по 31 березня 2014 року в розмірі 8 417 грн. 88 коп., суму інфляційних нарахувань в розмірі 9 780 грн. 12 коп., 3% річних - 970 грн. 34 коп. та суму судового збору в розмірі 1 600 грн.

У травні 2018 року представник ТОВ «РАДА 2» звернувся із заявою про збільшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 7 437 грн. 20 коп. - основний борг, суму інфляційних нарахувань - 10 033 грн. 98 коп., 3% річних - 906 грн. 69 коп. та суму судового збору - 1 600 грн. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року (занесена до протоколу судового засідання) заяву про збільшення розміру позовних вимог залишено без розгляду.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року (а.с.198-201) у задоволені позову ТОВ «РАДА 2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, Зайцев І.Є в інтересах ТОВ «РАДА 2» 17 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. ЖЕО, що обслуговувала даний будинок до 28 лютого 2015 року було ТОВ «РАДА 2». Внаслідок несплати відповідачем за житлово-комунальні послуги, що надавались позивачем, за період з 01 березня 2013 року по 01 квітня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 8 417 грн. 87 коп. ТОВ «РАДА 2» зверталась до суду 02 вересня 2016 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника заборгованості, вказана заява 19 вересня 2016 року Дарницьким районним судом міста Києва була задоволена, видано судовий наказ, який 06 лютого 2017 року було скасовано судом за заявою боржника. У зв'язку з наведеним, позивач 03 травня 2017 року звернувся до суду з в порядку позовного провадження.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки вищенаведеному та відрахував строк позовної давності саме із дати звернення до суду з позовною заявою - 03 травня 2017 року.

У судовому засіданні представники ТОВ «РАДА 2» - Скоріченко Ю.В. та Літус О.Г. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представників скаржника, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів даної справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 травня 2004 року (а.с. 8-9).

09 червня 2004 року між ТОВ «РАДА 2» Корпорації «Позняки-жил-буд» (підприємством) з одного боку та ОСОБА_3 (власником) - з іншого, було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 11-13).

Предметом вищевказаного договору є забезпечення підприємством обслуговування та ремонту житлового будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору, підприємство зобов'язалося забезпечити виконання комплексу робіт по утриманню будинку, прибудинкової території, створення необхідних умов мешкання в будинку, надання наймачу (власнику) комунальних та інших послуг згідно діючих розцінок і тарифів тощо, а наймач (власник) зобов'язався щомісячно, не пізніше 1-го числа наступного місяця, вносити на рахунок підприємства плату за надані послуги пропорційно його частині власності в будинку в розмірах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до положень пунктів 5.9., 5.10. договору термін його дії складає три роки, але його дія автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії.

Так, у грудні 2014 року в житловому будинку АДРЕСА_1 та відповідно до положень Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» було утворене об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Позняківський» (ОСББ «Позняківський»).

На підставі рішення загальних зборів членів ОСББ «Позняківський» від 06 лютого 2015 року, вказаний будинок прийнято на баланс об'єднання з 28 лютого 2015 року.

Згідно з прийнятим рішенням, ОСББ «Позняківський» повідомило ТОВ «РАДА 2» про розірвання попередніх відносин щодо обслуговування будинку з 01 березня 2015 року. Уклавши з постачальниками та виробниками відповідних житлово-комунальних послуг самостійні договори щодо надання послуг, ОСББ «Позняківський» почало забезпечувати обслуговування вищевказаного будинку.

Наведені вище обставини встановлені рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року та не потребують доказування (а.с. 158-162).

Також, в ході розгляду справи встановлено, що під час перебування спірного будинку на обслуговуванні в ТОВ «РАДА 2» відповідач ОСОБА_3, будучи споживачем житлово-комунальних послуг, не виконував належним чином покладений на нього договором і законом обов'язок по оплаті цих послуг, у зв'язку з чим ТОВ «РАДА 2» неодноразово зверталося до Дарницького районного суду міста Києва з позовами про стягнення заборгованості в судовому порядку.

У квітні 2015 року ТОВ «РАДА 2» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2009 по 31 січня 2013 року в розмірі 14 244 грн. 60 коп., інфляційної складової та трьох процентів річних.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 серпня 2015 року позов ТОВ «РАДА 2» задоволено в повному обсязі (а.с. 32-34). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове рішення про стягнення заборгованості в межах трирічного строку позовної давності за період з 01 лютого 2010 по 01 лютого 2013 року в сумі 5 961 грн. 34 коп. та нарахованих за цей період штрафних санкцій.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року повністю задоволено позов ТОВ «РАДА 2» та стягнуто з відповідача заборгованість за період з 01 квітня 2014 по 01 березня 2015 року в сумі 5 545 грн. 39 коп. і штрафні санкції (а.с. 35). В апеляційному порядку вказане рішення не оскаржувалось і набрало законної сили.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2015 року задоволено позов ТОВ «РАДА 2» та стягнуто з відповідача заборгованість за квітень 2015 року в сумі 417 грн. 21 коп. і штрафні санкції (а.с. 36). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року вищевказане рішення скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у стягненні заборгованості за квітень 2015 року та зменшення розміру стягнутої пені (а.с. 158-152).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2016 року Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 8 417 грн. 88 коп. та штрафних санкцій, разом з тим, ухвалою суду від 06 лютого 2017 року зазначений судовий наказ скасовано (а.с. 15-16).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку в період з березня 2013 року по березень 2014 року відповідач також не здійснював оплату вартості наданих йому ТОВ «РАДА 2» житлово-комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 8 417 грн. 88 коп., яка включає вартість експлуатаційних послуг в сумі 4 944 грн. 59 коп., вартість опалення в сумі 3 271 грн. 50 коп. та внески на капітальний ремонт в сумі 201 грн. 79 коп. (а.с. 30).

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 відмовляється сплачувати вказану заборгованість, ТОВ «РАДА 2» просить стягнути її в примусовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами зі спливом строків позовної давності, доказів тим обставинам, що перебіг позовної давності переривався, позивачем надано не було.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний позивачем спосіб.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг ґрунтується на приписах чинного законодавства.

За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про застосування до заявлених позивачем вимог позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 266 цього Кодексу зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів дійшла наступного.

За приписом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що Договору про збільшення тривалості позовної давності сторони не укладали.

За приписами частини 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох божників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина 3 статті 264 ЦК України).

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин вищенаведених положень закону, оскільки предметом позову, пред'явленого до відповідача в квітні 2015 року, було стягнення заборгованості за період з 01 січня 2009 по 31 січня 2013 року, а заборгованість за період з 01 січня 2013 по 31 березня 2014 року пред'явленим нині позовом не охоплювався.

Як у поданій до суду позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, представники ТОВ «РАДА 2» зазначали про те, що внаслідок несплати відповідачем за житлово-комунальні послуги, що надавались позивачем, за період з 01 березня 2013 року по 01 квітня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 8 417 грн. 87 коп.

Крім того, в апеляційній скарзі ТОВ «РАДА 2» вказано про те, що Товариство зверталось до суду 02 вересня 2016 року із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника заборгованості, вказана заява 19 вересня 2016 року Дарницьким районним судом міста Києва була задоволена, видано судовий наказ, який 06 лютого 2017 року було скасовано судом за заявою боржника. У зв'язку з наведеним, позивач 03 травня 2017 року звернувся до суду з в порядку позовного провадження. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу перервало перебіг позовної давності.

Разом з тим, такі доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів, оскільки як вбачається з копії заяви про видачу судового наказу з відміткою суду «02 вересня 2016 року», приєднаної до матеріалів справи судом апеляційної інстанції за клопотанням представника скаржника, вона також доводить той факт, що позивач звернувся до суду з пропуском строків позовної давності, оскільки заборгованість він просив стягнути з березня 2013 року по 31 березня 2014 року.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на їх правильність, у зв'язку з чим такі доводи відхиляються колегією суддів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року - залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Зайцева Івана Євгеновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 2» - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

В.В.Соколова