№ 336/7144/17
пр. № 6/336/226/2019
УХВАЛА
Іменем України
4 вересня 2019 року
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., з участю секретаря судового засідання Брагіної І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коциняна М.О про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,
ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (Далі ВДВС) Коцинян М.О. звернувся до суду з поданням, в якому вказав, що на виконанні Шевченківського ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 59242580 з виконання виконавчого листа № 336/7326/17 виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 17.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 659300,36 грн.; виконавчого листа № 336/7144/17 виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 07.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 2355476,22 грн.; виконавчого листа № 336/7144/17 виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 07.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 5248,45 грн.; Вимоги ДФС № 2953-23 від 12.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу на загальнообов*язкове соціальне страхування на користь Державного бюджету України в розмірі 16720,36 грн.
Боржник ухиляється від виконання рішень, що є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.
Оскільки боржник добровільно рішення суду не виконує, просить тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов*язань покладених на нього рішенням суду.
Державний виконавець в судове засідання не з*явився, пояснень у справі не надав.
Перевіривши обґрунтованість подання, дослідивши матеріалами справи, суд дійшов до висновку про те що подання задоволенню не підлягає,з наступних підстав.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.
Пунктом 5 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язань.
Відповідно до п.18 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.
Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.
Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.
В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.
В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання судового рішення.
Натомість звертаючись до суду з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон державним виконавцем не долучено доказів про повідомлення боржника про виконання рішень.
Крім того, державним виконавцем не долучено доказів про те, що ним вжито всіх можливих дій для встановлення наявності у боржника доходів, майна.
З поданнями про примусовий привід боржника,його розшук, державний виконавець не звертався.
Отже, державним виконавцем не було доведено факт ухилення ОСОБА_3 від виконання ним своїх зобов`язань за рішенням суду, матеріали подання також не містять жодного доказу того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.
Таким чином, факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду є хибним, оскільки не узгоджується з фактичними обставинами справи, а тому відсутні передбачені законом підстави для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Крім того, стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857 від 21.01.1994 року вказує, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо, зокрема, діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.
Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами, уповноваженими на те посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, та консульською службою України.
Підставою для оформлення паспорта / проїзного документа чи обґрунтованої відмови у його видачі є рішення, прийняте начальником (або його заступником) відповідного територіального органу або підрозділу, посадовою особою дипломатичного представництва чи консульської установи України в порядку, встановленому відповідно МВС і МЗС. Отже у разі звернення боржника за отриманням паспорту для виїзду за кордон, за наявності відповідних підстав, йому може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857 від 21.01.1994 року паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, який дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Дослідивши матеріали виконавчого провадження суд встановив, що відсутні відомості Державної міграційної служби про звернення ОСОБА_1 з питань оформлення паспорта громадянина країни для виїзду за кордон до УДМС України в Запорізькій області, тому відсутні правові підстави для обмеження у виїзду особи, яка не отримувала паспорт громадянина країни для виїзду за кордон.
З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про відмову в задоволені подання.
Керуючись ст.ст. 258-260, 441 ЦПК України, ст. 19 Закону України Про виконавче провадження , ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в*їзду в Україну громадян України», суд -
У Х В А Л И В:
В задоволенні подання заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коциняна М.О про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 -відмовити.
Копію ухвали суду надіслати учасникам справи для відома.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її проголошення .
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.
Суддя Ю.А.Галущенко