Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 752/15879/16-ц

провадження № 61-28544св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: Державне підприємство «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у складі судді Плахотнюк К. Г. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» (далі - ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон») про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2011 року та 16 травня 2012 року між ним та ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» укладено договори відповідального зберігання б/н, відповідно до умов яких він передав на відповідальне платне зберігання майно загальною вартістю 54 448, 00 грн та 19 000, 00 грн, що підтверджено актами прийому-передачі.

Зазначав, що 30 вересня 2013 року звернувся до відповідача з листами про повернення переданого на відповідальне зберігання майна за договорами від 20 червня 2011 року та 16 травня 2012 року. Однак, станом на час звернення до суду з позовом, відповідачем його вимоги не виконано, майно не повернуто.

Ураховуючи уточнення до позовної заяви, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» передати йому майно за списком

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження зазначених ним же підстав для позову, а саме: не надано актів прийому-передачі майна, що підписані як невід`ємна частина до договорів відповідального зберігання від 20 червня 2011 року та 16 травня 2011 року, а також зважаючи на те, що представником відповідача ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» у судовому засіданні не визнано факт отримання майна про повернення якого заявив позивач, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частковою.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року скасовано і ухвалено нове, яким в задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки у актах прийому-передачі відсутні дані, які б достовірно вказували який саме акт відноситься до договору, також відсутні належні та допустимі докази наявності майна в розумінні вимог статей 57-60 ЦПК України 2004 року, представник відповідача проти позову заперечував, вимог про стягнення вартості майна позивач не ставить, тому достатніх доказів для задоволення позову немає.

Апеляційний суд зазначив, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 мотивована тим, що відсутність у актах дати та посилання, що вони складені на підставі договорів зберігання не означає їх невідповідність законодавству України, оскільки закон не містить окремих вимог до таких актів.

Посилається на статтю 937 ЦК України, яка передбачає, що письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Вважає, що надані ним акти є документами, що підтверджують передачу майна у розумінні статті 937 ЦК України.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» подало заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначило, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки не містить жодних правових підстав для скасування оскаржуваних рішень.

Зазначає, що належним доказом наявності або відсутності майна на підприємстві може бути тільки акт інвентаризації, проте згідно з актом інвентаризації від 05 жовтня 2017 року спірне майно, належить підприємству.

Звертає увагу на те, що в актах прийому-передачі зазначено, що депонентом є ОСОБА_1 , а з позовом до суду звернувся ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 червня 2011 року ОСОБА_1 та ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» укладено договір відповідального зберігання (а. с. 6).

16 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» укладено договір відповідального зберігання (а. с. 7).

Відповідно до акту прийому-передачі, ОСОБА_1 передав, а ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» прийняло наступне майно на відповідальне зберігання: плитку світлу 250*400*7 у кількості 53 упаковки; плитку голубу квадратик 200*400*7 у кількості 14 упаковок; плитку білу квадратик 200*400*7 у кількості 23 упаковки; плитку кофейну 250*400*7 у кількості 38 упаковок; плитку чорна кава 250*400*9 у кількості 28 упаковок; плитку чорний мармур 30*60* у кількості 8 упаковок; плитку білий мармур 30*60 у кількості 18 упаковок; плитку білий мармур 300*300 у кількості 5 упаковок; плитку світлу 333*333*8 у кількості 9 упаковок; плитку голубий квадратик 333*333 у кількості 20 упаковок; плитку кавову квадратик 326*326*8 у кількості 20 упаковок; плитку червону 250*350*9 у кількості 22 упаковки; плитку світла полоска 250*350*9 у кількості 32 упаковки; унітаз коло у кількості 4 штуки (а. с. 8).

Згідно з актом прийому-передачі, ОСОБА_1 передав, а ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» прийняло наступне майно на відповідальне зберігання: пральну машину Самсунг у кількості 1 штука; кавову машину у кількості 2 штуки; диван чорний двомісний розкладний у кількості 1 штука; столик журнальний чорний у кількості 1 штука; полку для книг у кількості 1 штука; ліжка односпальні у кількості 3 штуки; стільці офісні чер шкірзам у кількості 2 штуки; комп`ютер у кількості 1 штука; монітор Самсунг у кількості 1 штука (а. с. 9).

30 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до голови комісії з припинення ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» з заявами, що зареєстровані 30 вересня 2013 року за вх. № 259 та 03 жовтня 2013 року за вх. № 261 про повернення йому переданого на зберігання майна за договорами від 20 червня 2011 року та 16 травня 2012 року у строк до 04 жовтня 2013 року (а. с. 10, 11).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частинами першою, третьою статті 936 ЦК України передбачено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Згідно зі статтею 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судами встановлено, що 20 червня 2011 року та 16 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ДП «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» укладено договори відповідального зберігання б/н.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані учасниками процесу докази й надавши правову оцінку усім їх доводам та запереченням, дійшов висновку, що позивач не надав актів прийому-передачі майна, що підписані як невід`ємна частина до договорів відповідального зберігання від 20 червня 2011 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що оскільки позивач, всупереч вимог статті 60 ЦПК України 2004 року (статті 81 чинного ЦПК України) не надав належних та допустимих доказів того, що акти прийому-передачі відносяться саме до договорів відповідального зберігання від 20 червня 2011 року та 16 травня 2012 року та що спірне майно знаходиться у відповідача, отже достатніх доказів для задоволення позову немає.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

З долучених до матеріалів справи документів неможливо встановити, що надані акти прийому-передачі були укладені до договорів відповідального зберігання від 20 червня 2011 року та 16 травня 2012 року. Крім того, зазначена у актах прийому-передачі інформація про депонента не відповідає відомостям про особу позивача, відтак вказані акти не можуть бути підставою для задоволення позову про повернення майна, оскільки майно, зазначене у актах було передано іншою особою на зберігання.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а посилання позивача на те, що законом не передбачено вимоги до оформлення актів прийому-передачі не беруться колегією суддів до уваги, оскільки надані позивачем акти не відповідають формі та змісту договорів відповідального зберігання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що істотні умови договорів відповідального зберігання від 20 червня 2011 року та 16 травня 2012 року свідчать про вчинення сторонами правочину, спрямованого на встановлення правовідносин зберігання майна. Проте, належних та допустимих доказів, які підтверджують перелік майна, переданого за цими договорами, матеріали справи не містять, що свідчить про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні норм містяться й у статтях 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

З огляду на наведене колегія суддів вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги щодо встановлення фактичних обставин справи та дослідження доказів були предметом розгляду як місцевим судом, так і судом апеляційної інстанції, їм надана оцінка, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати нові обставини та переоцінювати надані докази.

Отже, суд апеляційної інстанції з дотриманням статей 212-215 ЦПК України 2004 року забезпечив повний та всебічний розгляд справи, встановив всі обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення та надав правильну оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами. При цьому апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права та належно перевірив доводи сторін у справі і дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, отже розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець