ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2897/19 Справа № 212/7174/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріаламиапеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогувід 01 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 06 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, третя особа Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

Обгрунтовуючи вимоги позову зазначив, що в період з 16.02.1977 по 10.04.1987 , він працював на шахті «Гігант», з 10.04.1987 по 07.07.1989 на шахті «Саксагань», з 01.06.1993 по 30.12.1998 на шахті «Ордженікідзе» ВО «Кривбасруда» бурильником, прохідником, підземним крипильщиком та підземним роздавальником підривних матеріалів.

29.09.1994 Рішенням Науково-дослідницьким інститутом йому встановлено професійне захворювання з діагнозом: вібраційна хвороба першої ст. з периферичним та ангіодистонічним синдромами.

Висновком МСЕК первинно 22.11.1994 встановлено 25% втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі.

При наступних переоглядах переоглядах 22.11.1995 р., 18.11.1997 р., 18.11.1998 р., 09.12.1999, підтверджено 25% втрати професійної працездатності - по вібраційній хворобі.

В подальшому 16.01.2001, 27.11.2002, 16.12.2003 встановлено 15% втрати професійної працездатності, а з 29.11.2004 року безстроково встановлено 15% втрати професійної працездатності - по вібраційній хворобі.

Встановлення втрати працездатності спричиняє йому моральні страждання, оскільки ніколи в житті не думав, що втратить працездатність, а факт встановлення втрати працездатності на безстроковий термін свідчить про те, що стан здоров'я вже ніколи не покращиться, а може лише погіршитися, що в свою чергу викликає в нього додаткові страждання та переживання. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров'я, завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати. У зв'язку із отриманим професійним захворюванням йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, розмір моральної шкоди оцінив в 170 000 грн. та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що висновки суду про те, що відповідач є належним відповідачем у справі не ґрунтуються на належних доказах, оскільки ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником частини ВО «Кривбасруда», до якої входили шахти «Гігант», «Саксагань» та ім.Орджонікідзе, на яких працював позивач, що підтверджено низькою письмових доказів та наведено в судових рішеннях, а отже на відповідача не може бути покладено обов'язок про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

При цьому вказує на те, що правонаступникм шахти ім. Орджонікідзе є ПАТ (наразі ПрАТ) «Центральний ГЗК», оскільки відповідно до акту прийому-передачі майна та інших активів та пасивів Криворізький залізорудний комбінат» передав ВАТ «Центральний ГЗК» основні фонди зазначеної шахти і з 01.01.1999 року всі регресні виплати працівникам захти відшкодовувало зазначене підприємство. Окрім того, позивач стверджує, що суд першої інстанції безпідставно, стягнувши моральну шкоду з ПАТ «Кривбасзалізрудком» порушив право відповідача на мирне володіння своїм майном.

Також відповідач зазначає, що в мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції надав правову оцінку лише аргументам позивача, не відобразивши у рішенні аргументи наведені відповідачем у відзиві на позов чим порушив принцип змагальності сторін, пропорційність та баланс інтересів учасників процесу. Вказує на те, що суд неправильно визначив та невірно розтлумачив норми матеріального права якими регулюються спірні правовідносини, пославшись у рішенні на статтю 237-1 КЗпП України, якою було доповнено Кодекс законів про працю України лише 24.12.1999, а набрала чинності 13.01.2000 року, тоді, як позивачу первинно втрату працездатності було встановлено у 1994 році. Окрім того, зазначає, що оскільки шахти «Гігант» і «Саксагань» ВО «Кривбасруда» були ліквідовані без правонаступника, то обов'язок виплати моральної шкоди за період роботи позивача на цих підприємствах повинен покладатися на Фонд соціального страхування, проте суд під час розгляду справи не визначив суб'єктивний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Відповідач наголошує на тому, шо суд не дослідив чи дотримався позивач, встановленого законом порядку звернення за відшкодуванням моральної шкоди, при цьому зазначає, що у позивача право на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди виникло в 1994 році, тобто більше 20 років, що вказує на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого права, а про поновлення цього строку позивач не порушував питання, тоді, як відповідач подавав заяву про застосування строків позовної давності, яка була залишена поза увагою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, а саме з 16.02.1977 по 10.04.1987 на шахті «Гігант»; з 10.04.1987 по 07.07.1989 на шахті «Саксагань»; з 01.06.1993 по 30.12.1998 на шахті «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», бурильником, прохідником, підземним крипильщиком та підземним роздавальником підривних матеріалів (копія трудової книжки а.с.8-11).

У жовтні 1994 року на підприємстві шахта ім.Орджонікдзе, було проведено розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1, про що складено акт, в якому зазначено: вібраційна хвороба 1 ст. (профзахворювання), яке викликано довгостроковою роботою, пов'язаною з шкідливими умовами праці, при роботі на бурових машинах. Визнано вину підприємств, а саме: ВО «Кривбассруда» - ш. Гігант, ш. Саксагань, ш.Орджонікідзе; РУ ім.Кірова - ш. 1 ім. Артема (а.с.12-14).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 22.11.1994 року ОСОБА_1 первинно було встановлено 25% втрати працездатності у наслідок професійного захворювання з повторним переоглядом (а.с.15).

Згідно виписки з акта огляду МСЕК від 22.11.1995 року при переогляді, позивачу було встановлено 25% втрати працездатності з датою переогляду (а.с.15 зворотній бік).

При наступних переоглядах 18.11.1997, 18.11.1998, 09.12.1999, ОСОБА_1 також було встановлено 25% втрати професійної працездатності - по вібраційній хворобі.

В подальшому 16.01.2001, 27.11.2002, 16.12.2003 встановлено 15% втрати професійної працездатності (а.с.17, 18).

29.11.2004 року ОСОБА_1 безстроково встановлено 15% втрати професійної працездатності - по вібраційній хворобі (а.с. 19).

Частково, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., суд першої інстанції керувався вимогами ст.153, 237-1 КЗпП України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини і оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, тому відповідач повинен її відшкодувати, як правонаступник ДВО «Кривбасруда».

У рішенні суд зазначив, що всі структурні одиниці ДВО «Кривбасруда» не були самостійними юридичними особами, тобто були створені як структурні одиниці без права юридичної особи, оскільки питання про їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників в передбаченому законом порядку не вирішувалося, а оскільки професійне захворювання отримано позивачем саме під час його перебування у трудових відносинах з Виробничим об'єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив захистити його порушені права у спосіб стягнення моральної шкоди з відповідача - ПАТ "Кривбасзалізрудком", як з винної особи.

Заперечуючи проти позову відповідач ПАТ "Кривбасзалізрудком" зазначав, що не є належним відповідачем по справі та не може нести відповідальність перед позивачем за порушення його трудових прав ВО "Кривбасруда" на шахтах "Гігант», «Саксагань», ім.Орджонікідзе на яких працював позивач, оскільки не є їх правонаступником.

Однак, суд першої інстанції на вищезазначені заперечення уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про те, що відповідач по справі є правонаступником ліквідованих шахт "Гігант» та «Саксагань» та шахти ім.Орджонікідзе, з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року №258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області», пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року №262 створено підприємство «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту» (управління «Крибасгідрозахист») на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» - структурних підрозділів Державного виробничого об'єднання «Кривбасруда» шляхом їх відокремлення. Призначено правонаступником всіх майнових прав і обов'язків реорганізованого Державного виробничого об'єднання «Кривбасруда» управління «Кривбасгідрозахист» у відповідній частині майнових прав та обов'язків, означених розподільчим балансом.

При ліквідації юридичної особи без правонаступника належні потерпілому або особам, зазначеним у частині другій статті 456 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платежі повинні бути капіталізовані за правилами державного страхування і внесені його органам для виплати їх у розмірі і строки, зазначені у відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації юридичної особи позови про відшкодування шкоди, заподіяної ліквідованою юридичною особою, зв'язані з ушкодженням здоров'я чи смертю громадянина, пред'являються до вищої організації або до організації, зазначеної в рішенні про ліквідацію юридичної особи.

Вимога про збільшення або зменшення розміру одержуваного потерпілим відшкодування шкоди на підставах, передбачених у статтях 463 і 464 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пред'являється до правонаступника або відповідно до організацій, зазначених у частині третій цієї статті, або відповідно правонаступника юридичної особи чи організації, зазначених в частині третій цієї статті, які провадять відшкодування за заподіяну шкоду.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі-Закон) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об'єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов'язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов'язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об'єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (далі - Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об'єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об'єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об'єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об'єднань.

Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов'язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

У пункті 32 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що при ліквідації, банкрутстві або реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства відшкодування шкоди, компенсація всіх видів витрат провадиться правонаступником.

Якщо права й обов'язки ліквідованого підприємства не переходять до правонаступника, суми, що підлягають відшкодуванню, капіталізуються і перераховуються органам державного соціального страхування для виплати їх у розмірі і в терміни, зазначені у відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації або банкрутства підприємства без правонаступника ліквідаційна комісія надсилає офіційне повідомлення про це до місцевого органу державного соціального страхування.

Якщо при ліквідації підприємства капіталізація платежів у відшкодування шкоди не проведена, регресна вимога подається органам державного соціального страхування.

Наказом ВО «Кривбасруда» №12 від 20.01.1998 року на базі шахти «Гігант» було створено шахту «Гігант-Дренажна».

Наказом №139 від 11 вересня 1998 року виключено зі складу структурних одиниць ВО "Кривбасруда" шахти "Гігант-Дренажна" та "Першотравнева-Дренажна" та створено на їх базі нове підприємство - Державне підприємство "Кривбасгідрозахист", відповідно до п. 1 наказу Міністерства промислової політики України №262 від 29.07.1998 року.

У п. 5 наказу Міністерства промислової політики України №262 від 29.07.1998 року визначено, що правонаступником всіх майнових прав та обов'язків реорганізованого ВО "Кривбасруда" є управління "Кривбасгідрозахисту" у відповідній частині майнових прав та обов'язків, означених розподільчим балансом.

На підставі наказу Міністрества промислової політики України від 25.04.2002 року №203 «Про заходи пов'язані з реструкторізацією гірничорудних підприємств Криворізького басейну», до якого було внесено зміни наказом Мінпромполітики України від 20.11.2002 №501 шахта «Гігант-Дренажна» була передана від управління "Кривбасгідрозахист" до ДП «Кривбасреструкторізація».

Наказом Міністрества промислової політики України від 28.01.2005 №38 ліквідовано ДП «Кривбасреструкторізація» та на підставі передавального акту передано на баланс ДП «Кривбасшахтозакриття майно ліквідованого підприємства.

Наказом Міністрества промислової політики України від 17 березня 2006 року №104 було ліквідовано управління "Кривбасгідрозахист" та на підставі п.4 цього наказу ДП «Кривбасшахтозакриття» на підставі передавального акту прийняло на баланс до статутного фонду майно ДП "Кривбасгідрозахист", яке залишилося після задоволення вимог кредиторів.

Отже наведене свідчить про те, що відповідач ПАТ "Кривбасзалізрудком" не є правонаступником зазначених вище ліквідованих підприємств.

Щодо шахти «Саксагань», то колегією суддів встановлено, що наказом Міністерства промислової політики України №148 від 27.07.1995 було створено підприємство шахта «Саксагань» шляхом виділення структурного підрозділу шахти «Саксагань» з державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».

Відповідно до наказу ВО «Кривбасруда» №91 від 04.09.1995 створена комісія по передачі майна від ВО «Кривбасруда» Державному підприємству «Шахта Саксагань», підготовлені розподільчі баланси станом на 01.07.1995 та складені акти прийому передачі.

Наказом Мінпромполітики України №4 від 20.01.1997 Державне підприємство «Шахта Саксагань», було ліквідовано та призначено ліквідаційну комісію, майно що залишилося після задоволення вимог кредиторів і членів трудового колективу передано до ДП «Кривбасреструкторізація», яке також було ліквідовано наказом Мінпромполітики України №38 від 28.01.2005 без правонаступника.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача стосовно того, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником шахт «Гігант» та «Саксагань», та звертає увагу, що цей факт неодноразово було встановлено рішеннями судів першої, апеляційної і касаційної інстанцій і підтверджується доданими відповідачем до відзиву на позов та до апеляційної скарги доказами, наявними в матеріалах справи.

Доводи відповідача у тій частині, що правонаступником шахти ім.Орджонікідзе на час звільнення відповідача з шахти -19.11.2001 було Відкрите товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (нині ПАТ Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»), також є обґрунтованими.

Як видно з трудової книжки позивача на шахту ім.Орджонікідзе його прийнято 01 червня 1993 року та звільнено з роботи 19 листопада 2001 року (а.с.9-10).

30.12.1998 між Криворізьким державним залізорудним комбінатом (нині ПАТ «Кривбасзалізрудком») та Відкритим товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (нині ПАТ Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») було укладено договір оренди майна №1280-14-11/98, за умовами якого цілісний майновий комплекс шахти ім.Орджонікідзе було передано відповідачем в оренду ВТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

09.11.2001 між ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» було укладено договір купівлі-продажу №1167-16-01/2001 шахти ім.Орджонікідзе.

Зокрема, у трудовій книжці позивача зроблено запис - на підставі договору оренди №1280-14-11/98 від 30.12.1998 на правах оренди шахта ім.Орджонікідзе в складі ТОВ «Центральний Гок» з 01.01.1999 року, який підтверджує, що на час звільнення ОСОБА_1 -19.11.2001 правонаступником прав та обов'язків шахти ім.Орджонікідзе являлося не підприємство відповідача, а Відкрите товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (нині ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») (а.с.10).

Окрім того, з інформації наданої відповідачем до відзиву на позов вбачається, що Фонд соціального страхування України Управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області повідомив про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Криворізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області як отримувач страхових виплат за наслідками отриманого професійного захворювання. Враховуючи ті обставини, що професійне захворювання отримане ним під час роботи на кількох підприємствах, до відділення Фонду на продовження виплат згідно актів приймання-передачі були передані трьома підприємствами, а саме: ВАТ «Центральний ГЗК», ш.Саксагань, управління «Кривбасгідрозахист» (а.с.63).

Таким чином, враховуючи те, що на момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду у вересні 2018 року підприємства, а саме ш.«Гігант», ш.«Саксагань» визнані винними у спричиненні позивачу професійного захворювання, зазначені у Акті розслідування причин хронічного професійного захворювання від 10 жовтня 1994 року, є ліквідованими без правонаступника, а правонаступником прав та обов'язків шахти ім.Орджонікідзе, яка також визнана винною у спричиненні позивачу професійного захворювання є ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», відповідач ПАТ "Кривбасзалізрудком" не є належним відповідачем у даній справі, тому не повинен відшкодовувати позивачу завдану йому моральну шкоду у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням.

Проте суд першої інстанції під час розгляду справи не у повній мірі з'ясував всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Беручи до уваги те, що рішення суду підлягає скасуванню, колегія суддів не входить в обговорення ішних доводів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного дослідження матеріалів справи, у зв'язку із чим, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я в розмірі 15000 грн. та судового збору збору на користь держави в розмірі 704,80 грн., скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: