Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 199/1672/16-ц

провадження № 61-16613 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство внутрішніх справ України, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року у складі судді Скрипник О. Г. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Варенко О. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду

Позовна заява мотивована тим, що 06 грудня 2006 року слідчий з особливо важливих справ слідчого відділу та РОВС слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області ОСОБА_2 . затримав його за підозрою у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, і направив до ізолятору тимчасового тримання на три доби, де у подальшому йому була обрана міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на все його майно.

17 лютого 2007 року він дізнався, що постановою слідчого кримінальне провадження відносно нього було закрито, у зв`язку з недоведеністю його участі у скоєнні злочину.

15 квітня 2013 року він звернувся до слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області з заявою про відшкодування за рахунок держави матеріальних збитків та витрат на правову допомогу, завданих незаконними діями слідчого ОСОБА_2 , проте у встановлений законом строк постанова про відшкодування шкоди слідчим винесена не була. 15 травня 2013 року він отримав від начальника слідчого управління лист про відмову у наданні йому вищевказаної постанови.

На його звернення прокуратурою визнано незаконними посилання начальника слідчого управління на відсутність правових підстав для винесення постави про визначення розміру шкоди, проте така постанова про відшкодування шкоди винесена не була.

За захистом свого порушеного права він змушений був звернутися з адміністративним позовом до суду, тільки після цього 25 листопада 2013 року начальник слідчого управління Гриза О. В. виніс постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями слідчого ОСОБА_2 у кримінальній справі № 36061032.

Вважав, що незаконна бездіяльність начальника головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області Гризи О. В. тривала більше 15 місяців та спричинила йому майнову та моральну шкоду.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби на свою користь за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку у безспірному порядку коштів державного бюджету, а саме у рахунок відшкодування майнової шкоди (упущена вигода) 916 грн 96 коп., моральної шкоди 21 359 грн, завдану унаслідок вчинення протиправної бездіяльності посадової особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування - начальником слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області Гризою О. В .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року, з урахуванням ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що незаконною бездіяльністю начальника слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області Гризи О. Г., яка мала місце при розгляді заяви ОСОБА_1 про визначення розміру відшкодування шкоди у період з часу звернення - 15 квітня 2013 року по час винесення постанови першим заступником начальника слідчого управління про відшкодування шкоди - 25 листопада 2013 року, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні ним нормальних життєвих зв`язків, докладання додаткових зусиль для організації свого життя, яку суд, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на 2016 рік, за період вчинення неправомірної бездіяльності оцінює у розмірі 10 000 грн.

Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що він мав би реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі й не отримав їх унаслідок неправомірних дій начальника слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, тому відсутні правові підстави для відшкодування майнової шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України задоволені частково, рішення суду першої інстанції у частині стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн та судових витрат скасовано. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 12 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у зв`язку з бездіяльністю начальника слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області Гризи О. В. та у зв`язку з видачою екземпляру постанови першого заступника начальника слідчого управління, що не був оформлений належним чином, позивачу завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача. Суд першої інстанції помилково вирішив стягнути моральну шкоду безпосередньо з Державної казначейської служби України.

При визначенні розміру моральної шкоди враховано характер та ступінь душевних переживань позивача, які були викликані нехтуванням його правами, неправомірною бездіяльністю начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, що встановлена преюдиційним рішенням адміністративного суду, необхідністю багаторазових звернень до правоохоронних органів для відстоювання своїх інтересів.

Тривалість неправомірної бездіяльності начальника слідчого управління становить понад шість місяців, а саме з часу першого звернення позивача 17 квітня 2013 року з відповідною заявою і тривала до часу винесення постанови першим заступником начальника слідчого управління про відшкодування шкоди 25 листопада 2013 року. Крім того, позивач переніс моральні переживання у зв`язку з наданням йому примірника постанови першого заступника начальника слідчого управління про відшкодування шкоди від 25 листопада 2013 року без належного оформлення, що призвело до неможливості вчасного її виконання. Таким чином, розмір завданої позивачу моральної шкоди визначено з урахуванням засад розумності, виваженості й справедливості.

ОСОБА_1 не доведено наявності упущеної вигоди, так як ним належними доказами не підтверджено, що він мав би реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі й не отримав їх унаслідок неправомірних дій начальника слідчого управління, а тому правові підстави для відшкодування майнової шкоди відсутні.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та громадська організація «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація» в його інтересах просять оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 майнову шкоду (упущену вигоду) у розмірі 916 грн 96 коп. та моральну шкоду у розмірі 49 600 грн, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що незаконними діями начальника слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області було порушено права позивача, чим завдано йому майнової та моральної шкоди, при визначенні якої судоми не було враховано практику Європейського суду з прав людини та моральні страждання ОСОБА_1 . Таким чином, з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку слід стягнути на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 916 грн 96 коп. та моральну шкоду у розмірі 49 600 грн, яку розраховано відповідно до розміру мінімальної заробітної плати станом на 2017 рік.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 199/1672/16-ц з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органом досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Підставою для відшкодування шкоди є, у тому числі встановлена преюдиційною постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року протиправна бездіяльність начальника слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області Гризи О. В. у частині невиконання своїх службових обов`язків, унаслідок чого відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440 цс 16.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що протиправною бездіяльністю начальника слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області Гризи О. В. та у зв`язку з видачою екземпляру постанови першого заступника начальника слідчого відділу, що не був оформлений належним чином, позивачу завдано моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду у частині визначення розміру завданої позивачу моральної шкоди, при якому враховано характер та ступінь душевних переживань ОСОБА_1 , які були викликані неправомірною бездіяльністю начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, що встановлена преюдиційним рішенням адміністративного суду, необхідністю багаторазових звернень до правоохоронних органів для відстоювання своїх інтересів. Тривалість неправомірної бездіяльності начальника слідчого управління становить понад шість місяців, а саме з часу першого звернення позивача - 17 квітня 2013 року з відповідною заявою і тривала до часу винесення постанови першим заступником начальника слідчого управління про відшкодування шкоди - 25 листопада 2013 року.

Таким чином, апеляційним судом розмір завданої позивачу моральної шкоди визначено з урахуванням засад розумності, виваженості й справедливості.

Посилання касаційної скарги на те, що судами не враховано глибину моральних страждань позивача, унаслідок чого на його користь слід стягнути моральну шкоду у розмірі 49 600 грн, безпідставні, оскільки суди розглядають справи виключно у межах позовних вимог, а у позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду у розмірі 21 359 грн. Крім того, апеляційним судом при визначенні розміру моральної шкоди було враховано вимоги розумності, виваженості й справедливості.

Суди дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), не доведено, що він мав би реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі й не отримав їх унаслідок неправомірних дій начальника слідчого управління, тобто існуванні упущеної вигоди, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник