П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12688/18

Провадження № 22-ц/4815/71/19

Ухвалу повним текстом постановлено

Рівненським міським судом

у м. Рівне Рівненської області 08.10.2018

Головуючий у суді першої інстанції: Кучина Н.Г.

Час проголошення ухвали: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_2;

ст. державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області: Стариченко Іванна Сергіївна;

заінтересована особа: ОСОБА_4;

представники учасників справи:

заявника: адвокат ОСОБА_5;

ст. державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області: відсутній;

заінтересованої особи: адвокат ОСОБА_6;

за участі: представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського міського суду від 08 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_7 на дії ст. державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області,

в с т а н о в и в:

09 липня 2018 року в суд звернувся ОСОБА_2 зі скаргою на дії ст. державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (далі - державний виконавець); заінтересована особа: ОСОБА_4

Скаргу мотивовано тим, що заявник заборгував на користь стягувача - ОСОБА_4 52 428, 63 гривень неустойки за прострочення сплати аліментів і судових витрат, 4 868 гривень неустойки за прострочення сплати аліментів та 10 743, 20 гривень індексації розміру аліментів, про що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (далі - Рівненський ВДВС) перебувають відповідні виконавчі провадження.

За виконавчим провадженням ВП №43519033 державним виконавцем винесено постанову про передачу стягувачу в рахунок погашення заборгованості належної боржнику квартири АДРЕСА_1. Однак він заперечує проти передачі на користь ОСОБА_4 цієї квартири, покликаючись на те, що іншого житла у нього немає. Натомість державний виконавець продовжує діяльність із реалізації майна, нехтуючи наявністю судового рішення про забезпечення позову в іншій справі.

Ухвалою Рівненського міського суду від 08 жовтня 2018 року ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні скарги на дії державного виконавця; заінтересована особа: ОСОБА_4

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні своєї постанови щодо закінчення виконавчого провадження державний виконавець урахував наявність непогашеної заборгованості заявника, яка підлягала стягненню на користь стягувача, відсутність будь-яких доходів, які дозволяли би погасити борг, а також факт існування права власності на квартиру АДРЕСА_1. Оскільки іншим способом виконати рішення суду про стягнення заборгованості неможливо, а за ОСОБА_7, окрім того, зареєстровано право власності на 1/4 частку в іншій квартирі, тому саме передача права власності на це житлове приміщення на користь ОСОБА_4 повністю відповідає обставинам справи та вимогам закону.

На ухвалу суду заявником подано апеляційну скаргу, де фактично покликався на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом положень пунктів 6, 7 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" щодо звернення стягнення на майно боржника в розмірі та в обсязі, необхідних для виконання за виконавчими документами. Тобто вартість квартири складає 417 700 гривень, тоді як заборгованість - лише 68 000 гривень, що є меншим двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати. Залишено при цьому без уваги відсутність у нього іншого житла.

Між тим, дане виконавче провадження закрито 27 червня 2018 року на підставі пункту 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Тому вважає, що державним виконавцем знехтувано ухвалою суду від 11 червня 2018 року, якою позов ОСОБА_7 забезпечено у спосіб заборони вчиняти дії з реалізації майна. Також не додержано з огляду на це і норм ст.ст. 40, 9 Закону України "Про виконавче провадження" щодо наслідків закриття виконавчого провадження.

Переконаний, що сама по собі відсутність факту оскарження постанови державного виконавця від 27 червня 2018 року не позбавляє його права оскаржувати дії, бездіяльність чи рішення в інших випадках виконавчого провадження з інших підстав. При цьому вказував, що заявнику не направлялося копії цієї постанови, що є порушенням правил ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім цього, щодо обставин вирішення справи за його позовом про зняття опису і арешту майна вважав, що прийняті 27 червня 2018 року рішення мали як наслідок відсутність предмета позову, унеможливили процесуальний захист його прав та інтересів під час судового розгляду, в т.ч. і через дії державного виконавця.

Зважаючи на наведене і посилаючись також на порушення судом ст.ст. 271, 158, 153, 382, 353 ЦПК України, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову - про визнання неправомірними дій державного виконавця за виконавчим провадженням ВП № 43519033 в частині виконання постанови про передачу майна, а саме квартири АДРЕСА_1 на користь стягувача в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №569/22909/13 від 15.05.2014 та листом №569/13491/17 від 21.12.2017, що видані Рівненським міським судом, та зобов'язати державного виконавця скасувати постанову від 13 червня 2018 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу суду залишено без руху і надано строк для усунення недоліків - сплати 352, 40 гривень судового збору.

Після оплати заявником судового збору 10 грудня 2018 року ухвалою Рівненського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 зі встановленням учасникам справи права на подання відзиву у термін до 17 грудня 2018 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року призначено до розгляду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського міського суду від 08 жовтня 2018 року на 11 год. 30 хв. 29 січня 2018 року в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи.

У поданому відзиві представник стягувача - адвокат ОСОБА_6, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просить відхилити апеляційну скаргу. При цьому покликалася на те, що боржник не проживає у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1, надаючи її в оренду. Натомість мешкає у своєї бабусі. Не згодна і з твердженнями автора скарги про відчуження квартири під час дії заборони на її реалізацію, адже електронні торги вже втретє відбулися ще задовго до забезпечення позову ОСОБА_7 - 05 лютого 2018 року.

Державний виконавець у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважала ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому просила залишити її без змін. Мотивація зводилася до того, що виконавче провадження, де ОСОБА_2 є боржником, зведене в одне з десяти окремих виконавчих проваджень, а сукупний розмір заборгованості складає 131 227, 20 гривень. Тобто доводи заявника про те, що розмір заборгованості є меншим за двадцять розмірів мінімальної заробітної плати суперечать матеріалам справи. На праві власності йому належить також 1/4 частка квартири АДРЕСА_2.

Щодо квартири АДРЕСА_1, то вона перебувала під іпотечним обтяженням, застосованим на користь АБ "Укргазбанк", і 21 березня 2017 року її описано при примусовому виконанні рішення суду про стягнення банківського боргу. В подальшому майно передано на реалізацію до ДП "Сетам". Жодне рішення у виконавчому провадженні боржником не оскаржувалося.

Оскільки банк не виявив наміру залишити квартиру у власності задля погашення боргу, її передано ОСОБА_4 з метою погашення боргу, яка й сплатила різницю між вартістю нереалізованого майна та розміром заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як правильно з'ясовано судом першої інстанції, на виконанні у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління в Рівненській області перебувало зведене виконавче провадження № 53456614, що складалося з десяти виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості на користь фізичної особи та державних органів сукупним розміром у 131 227, 20 гривень з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Зокрема, у складі даного зведеного виконавчого провадження перебувало провадження ВП № 29832214 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду № 2 - 5473/11 від 21.09.2011 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 аліментів на дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 400 гривень, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. За цим виконавчим листом рахувалася заборгованість, починаючи з 19 серпня 2011 року, сплату чого боржник розпочав лише з квітня 2017 року.

Тобто наведені обставини дають підстави стверджувати, що ОСОБА_2 навмисно уникав виконання своїх батьківських зобов'язань, що ґрунтуються на законі.

Судом обґрунтовано встановлено, що під час примусового виконання державним виконавцем перевірено майновий стан боржника. За змістом Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_7 на праві власності належать квартира АДРЕСА_1 та 1/4 частка квартири АДРЕСА_2.

03 листопада 2017 року до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області надійшла заява боржника про долучення до матеріалів виконавчого провадження світлової копії договору дарування і витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3.

Між тим, ще 21 березня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову, якою описано зазначену двохкімнатну квартиру. Копію даної постанови ОСОБА_2 отримав 20 квітня 2017 року, що стверджено відповідною відміткою у виконавчому провадженні. Боржником вона не оскаржувалася.

Згідно із ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право в т.ч. і накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Норми статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачають можливість винесення виконавцем постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п'ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Як належно перевірено судом, постановою державного виконавця від 13 травня 2017 року призначено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. 20 липня 2017 року ним зроблено експертний висновок про вартість квартири АДРЕСА_1, яка становить 596 714 гривень.

27 липня 2017 року державним виконавцем надіслано сторонам виконавчого провадження повідомлення про ознайомлення з оцінкою, факт отримання якого засвідчено відповідним доказом про вручення поштового відправлення.

При цьому судом правильно з'ясовано, що сторонами виконавчого провадження даний експертний висновок не оспорювався.

В подальшому, 26 вересня 2017 року державним виконавцем надіслано до ДП "Сетам" заявку про реалізацію описаного та арештованого майна - двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, що є одноосібною власністю ОСОБА_7

ДП "Сетам" своїм листом вх. від 18.10.2017 повідомило про опублікування майна в СЕТАМ і присвоєння номера лоту: 241953 з призначенням дати проведення аукціону - 03 листопада 2017 року.

Судом також повно і об'єктивно досліджено ті обставини, що ДП "Сетам" своїми листами від 05.11.2017, від 21.11.2017, від 19.12.2017, від 12.01.2018 та від 06.02.2018 повідомляло про те, що 03 листопада 2017 року електронні торги по лоту №241953 не відбулися, внаслідок чого лот було уцінено та опубліковано в СЕТАМ лот за №249942 з датою проведення аукціону: 18.12.2017. За цією датою електронні торги також не відбулися, вартість лота № 249942 знову уцінено та опубліковано в СЕТАМ лот за №259714 з датою проведення електронних торгів: 05.02.2018. Однак 05 лютого 2018 року електронні торги по лоту №259714 повторно не відбулися.

З метою вирішення питання про погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ АБ "Укргазбанк" 14 березня 2018 року на адресу стягувача державним виконавцем надіслано лист, де банку пропонувалося впродовж десяти днів визначитися із залишенням за собою нереалізованого майна - квартири АДРЕСА_1. Проте стягувач не задовольнив дану пропозицію.

Згодом, 07 травня 2018 року, державним виконавцем з тією ж само метою запропоновано ОСОБА_4 залишити за собою в рахунок погашення заборгованості наведене нерухоме майно. На дану пропозицію представник стягувача погодилася і 15 травня 2018 року надала державному виконавцю відповідну заяву та сплатила на рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна і заборгованістю, що склало 349 659, 97 гривень.

В подальшому, 13 червня 2018 року, державним виконавцем передано квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_4. в рахунок погашення заборгованості, про що винесено відповідну постанову та складено відповідний акт.

Після передачі майна на користь стягувача боржник 25 червня 2018 року подав Рівненському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області світлову копію ухвали Рівненського міського суду від 11 червня 2018 року у справі № 569/2513/18. Цією ухвалою було забезпечено позов ОСОБА_7 і заборонено Рівненському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області вчиняти дії з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4

Незабаром, 27 червня 2018 року, виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 закінчені відповідно до пункту 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо доводів апеляційної скарги про залишення без уваги обставин недодержання державним виконавцем вимог пунктів 6, 7 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", які регулюють звернення стягнення на майно боржника в розмірі та в обсязі, необхідних для виконання за виконавчими документами, то їх спростовано висновками суду попередньої інстанції. Так, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_7 за зведеним виконавчим провадженням складав 131 227, 20 гривень. Натомість початкова вартість квартири АДРЕСА_1 визначена експертом у 596 714 гривень, а після її уцінки - 417 700 гривень, а тому розмір заборгованості є більшим ніж двадцять розмірів мінімальної заробітної плати.

Не можна погодитися і з твердженнями заявника про відсутність у нього іншого житла, крім квартири, яку передано у власність ОСОБА_4 в рахунок припинення зобов'язальних відносин. Державним виконавцем в ході примусового виконання з'ясовано і судом під час розгляду справи достовірно підтверджено факт титульного права ОСОБА_7 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2.

Такими, що не заслуговують на увагу, колегія суддів вважає також і аргументи ОСОБА_7 про нехтування державним виконавцем ухвалою суду щодо заборони реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. Як правильно зазначав державний виконавець у відзиві на апеляційну скаргу, процедура реалізації цієї квартири в рахунок погашення заборгованості перед банком розпочалася 13 травня 2017 року з призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. 26 вересня 2017 року державним виконавцем надіслано заявку до ДП "Сетам" про реалізацію квартири, а самі електронні торги вперше були призначені на 03 листопада 2017 року, а останні - на 05 лютого 2018 року, тобто задовго до забезпечення позову ОСОБА_7 Реалізація цього майна, яке мало статус іпотечного і забезпечувало кредитні зобов'язання перед кредитором, мала відбутися в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ АБ "Укргазбанк". Оскільки банк відмовився від пропозиції набути у власність квартиру АДРЕСА_1, з огляду на що відносини між ними мали бути припинені, тому державним виконавцем запропоновано ОСОБА_4 такі самі умови, на що вона погодилася.

Отже, жодних правових колізій з приводу переходу права власності на квартиру АДРЕСА_1 на користь стягувача і заборони реалізації цього майна колегія суддів, погоджуючись з судом попередньої інстанції, не знаходить.

Доводи апеляційної скарги про відсутність пропозиції щодо реалізації арештованого майна спростовуються змістом супровідного листа від 23.10.2017, звідки видно, що така пропозиція направлялася сторонам виконавчого провадження і що цей лист боржником був отриманий. Цей факт підтверджується заявою ОСОБА_7 від 30.10.2017.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про порушення судом вимог процесуального законодавства.

Так, відповідно до абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частина третя цієї статті містить вичерпний і чіткий перелік випадків таких процесуально-правових дефектів.

Між тим, будь-яких доказів про факти порушення норм процесуального права, що сприяли би хибному розв'язанню скарги не надав, а апеляційним судом їх не було здобуто. Тобто посилання заявника на їх існування є голослівним і необґрунтованим.

Норми статей 12 і 81 ЦПК України вказують про змагальність сторін у цивільному судочинстві. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Решта доводів апеляційної скарги є необґрунтованими, не заслуговують на увагу апеляційного суду і спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу положень ст.ст. 368, 141 ЦПК України понесений ОСОБА_7 при поданні апеляційної скарги судовий збір у розмірі 352, 40 гривень повернутим на його користь бути не може, адже колегія суддів погодилася із законністю та обґрунтованістю ухвали Рівненського міського суду від 08 жовтня 2018 року.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду від 08 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 30.01.2019 о 10 год. 45 хв.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук