Справа № 2-2731/11
Провадження № 4-с/487/59/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря Дорош В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Миколаївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

ВСТАНОВИВ:

07.06.2019 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 дії державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, в якій вона просить скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця від 20.01.20125 року по виконавчому провадженню № 30735960, реєстраційний номер обтяження № 12080505.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 32241,22 грн. В ході виконання зазначеного рішення постановою державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області 20.01.2012 року було накладено арешт на належне ОСОБА_1 майно, а в подальшому виконавчий лист направлено до виконання до відділу ДВС Миколаївського районного управління юстиції. Постановою державного виконавця відділу ДВС Миколаївського районного управління юстиції від 19.04.2013 р. виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника). Арешт скасований не був. Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив. А за такого право власності ОСОБА_1 обмежується шляхом зберігання арешту. Постанова про накладення арешту їй не надсилалась та не видавалась, а про існування арешту вона дізналась від нотаріуса, тому строк звернення зі скаргою пропущений з поважних причин.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2019 року вказана скарга прийнята до провадження суддею Сухаревич З.М.

В судове засідання заявник скарги не з`явилася, її представник подав заяву, в якій просив скаргу розглянути без його участі та задовольнити.

До судового засідання представником Миколаївського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області надіслано заяву про розгляд скарги за відсутності представника відділу.

Представник Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали справи № 2-2731/11, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа у справі № 2-2731/11 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 12.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32241,22 грн., 20.01.2012 р. старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Бурлаковою В.М. відкрито ВП № 30735960.

20.01.2019 р. старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Бурлаковою В.М. у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про арешт майна боржника.

27.07.2012 р. старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Бурлаковою В.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виконання виконавчих дій) - направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області.

30.08.2012 р. державним виконавцем Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження 34609457 за виконавчим листом від 12.12.2011 р. №2-2731 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32241,22 грн.

19.04.2013 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виконання виконавчих дій) - неможливо встановити особу боржника.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №141251318 від 13.10.2018 року, вбачається, що на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 накладено арешт, а саме: номер запису про обтяження: 8946574, від 06.08.2009 року, на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП 14095842, 03.08.2009 головний державний виконавець Заводського ВДВС ММУЮ/Ковальчук Т.М.; обтяження: 9931486 зареєстровано 14.06.2010 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 17798727, 11.01.2010, ВДВС Миколаївського РУЮ; обтяження 12080505 зареєстровано 20.01.20152 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 30735960, 20.01.2012, Старшим державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ Бурлаковою В.М.

02.11.2018 р. ОСОБА_1 заступником начальника Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області надано відповідь про відсутність підстав для зняття арешту з майна.

06.11.2018 р. ОСОБА_1 в.о. начальника Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області надано відповідь про відсутність підстав для зняття арешту з майна.

Заявник скарги зазначає, що виконавчий документ, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 12.12.2011 року не перебуває на виконанні у відділ ДВС, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив, тому порушується її право власності на земельну ділянку безпідставно обмежується шляхом зберігання арешту.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 10 частини 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 06.05.2012 року, чинної на момент закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Згідно п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, який втратив чинність 05.01.2017 року (у редакції від 18.01.2013 року, чинного на момент вчинення виконавчої дії), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Відповідно до ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 18.01.2013 року, чинного на момент вчинення виконавчої дії) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 18.01.2013 року, чинного на момент завершення виконавчого провадження) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 18.01.2013 року, чинної на момент закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно частин 1 та 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 18.01.2013 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як встановлено судом вище, 27.07.2012 р. старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Бурлаковою В.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» - направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області. А 19.04.2013 р. державним виконавцем Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» - неможливо встановити особу боржника.

Відтак, ані державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області , ані державним виконавцем Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області не виносилась постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», які б давали підстави для зняття арешту з майна, передбачені ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому, виконавчий документ повертався державним виконавцем не до суду, а стягувачу.

Тому суд вважає що, оскільки вказане виконавче провадження було завершено на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернутий без виконання саме стягувачу, а не до органу який його видав, це не позбавляє стягувача права повторного звернення до ДВС у строки, встановлені законодавством.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент надіслання виконавчого документу за належність до органу ДВС та на момент повернення виконавчого документа стягувачу постановою від 19.04.2013 року були відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту, накладеного на майно боржника. Тому державний виконавець діяв в межах, в порядку та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент прийняття відповідної постанови.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII в редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою про зняття арешту, передбачені підстави зняття арешту з майна.

Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1).

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (ч.2).

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч.3).

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (ч.4).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5).

Як вбачається з матеріалів справи, передбачені частинами 1-4 ст.59 Закону підстави для зняття арешту з майна боржника (заявника у справі) відсутні. Тому незняття арешту з майна боржника Миколаївським районним відділом ДВС ГТУЮ у Миколаївській областіта Заводським відділом ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області є законним.

Що стосується вимоги заявника про скасування арешту судом, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, 6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Окрім цього, відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, суд позбавлений права вчиняти дії, які відповідно до згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою ДВС, наприклад скасувати арешт, накладений державним виконавцем в порядку виконання судового рішення.

За викладених вище обставин суд не вбачає підстав для скасування арешту в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Миколаївського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 18.11.2019 року.

Суддя: З.М. Сухаревич