Справа № 184/1350/19
Номер провадження 2/184/467/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Попівніч Н.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, та просить суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві приватної власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , 2/3 частки вказаної квартири належить її доньці (третій особі) - ОСОБА_3 . На даний час в квартирі зареєстровані три особи: позивач, відповідач (колишній чоловік позивача) та третя особа по справі. Починаючи з 2003 року по сьогоднішній день ОСОБА_2 у вищезазначеній квартирі не проживає, не бере участі в утриманні, облаштуванні та благоустрою квартири. Де саме знаходиться ОСОБА_2 позивачу не відомо. Позивач не може отримати субсидію на житлово - комунальні послуги.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснила, що більше 18 років не проживає з колишнім чоловіком - відповідачем по справі. В квартирі по АДРЕСА_1 зареєстровані 4 чоловіка: вона, відповідач, їх донька та онука. Квартира була приватизована на трьох - на неї, відповідача та доньку. Потім, в 2018 році відповідач подарував свою частину квартири доньці. На даний час позивач з відповідачем не має зв`язку, він проживає в м. Київ. Останній раз бачила його, коли оформлювали договір дарування.

Від третьої особи - ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з тим, що вона працює в м. Києві, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання, призначені на 06.08.2019 року, 10.09.2019 року не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України та оголошеннями на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.04.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (1/3 частки), ОСОБА_2 (1/3 частки) та ОСОБА_3 (1/3 частки) - а.с.11.

Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 13.09.2018 року виготовлено технічний паспорт на вищезазначену квартиру (а.с.12-14).

На підставі договору дарування від 03.12.2018 року серії ННМ 829013, зареєстрованому в реєстрі №3752, ОСОБА_2 подарував належний йому, а ОСОБА_3 прийняла у власність (дар) 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.9).

Вищезазначені факти підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.08.2019 року (а.с.45,46).

Згідно довідки виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 18.06.2019 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб встановлено, що за адресою по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а.с.15).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є пенсіонером, з позивачем перебуває в сусідських дружніх стосунках. Проживає за адресою по АДРЕСА_3 з 1991 року. Відповідача по справі колись бачила, але дуже давно, років 15 тому, з 2003 року, на даний час його навіть не впізнає. Коли в 1991 році свідок вселилася до своєї квартири, то родина ОСОБА_2 ще не вселилася в цей будинок, вони (чоловік, дружина та донька) заселилися пізніше. Свідок не знає, де подівся відповідач. Коли вона була в квартирі позивача, то чоловічих речей не бачила.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснила, що вона є пенсіонером, з позивачем перебуває в сусідських та добрих відносинах. Проживає за адресою по АДРЕСА_4 з 1991 року. Відповідача знала, але не бачила його більше 15 років. Позивач жила з відповідачем в шлюбі, в 1991 році отримали квартиру по АДРЕСА_1 . В подальшому шлюб розірвали, він виїхав до м. Києва. ОСОБА_1 залишилася проживати з донькою. Речей чоловіка в квартирі позивача не має. Проте, що відповідач подарував свою частину доньці свідок не знає. Сімейні обставини їй не відомі.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відносно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною першою ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку (квартири), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 р.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , інші 2/3 частки належать її доньці - ОСОБА_3 , яка повністю підтримала позовні вимоги позивача, з 2003 року не проживає за зазначеною адресою, особистих речей не зберігає, за комунальні послуги не сплачує, домогосподарством не займається, квартиру не утримує, зазначене створює перешкоди у користуванні власником своєю власністю, оскільки позивач не може оформити субсидію.

Наведене дає підстави для суду зробити висновки про те, що позивач має право вимагати від особи, яка не є членом її сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть спільне господарство, усунення порушень свого права у будь - який час.

За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою.

Судом береться до уваги загальновідомі обставини того, що на підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал - соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» №1037 -VIII від 17.03.2016 року місто Орджонікідзе перейменовано на місто Покров. На підставі Рішення №13 (8 сесії 7 скликання) Покровської міської ради Дніпропетровської області від 31.05.2016 року «Про затвердження переліку об`єктів топоніміки адміністративно - територіального устрою міста Покров у новій редакції», вулицю Газ. «Правда» перейменовано на вулицю Соборна. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 81, 141, 242, 265, 280-283, 289 ЦПК України, ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст.64, 156 ЖК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським МС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 04.01.2013 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським МС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 04.01.2013 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 21.01.1998 року, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений нею судовий збір в сумі 768 грн. 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11.09.2019 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина