ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1232/19 Справа № 2-2889/11 Суддя у 1-й інстанції - Овчаренко Н.Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2011 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю транспортно-експедиційного підприємства "Південьінтертранс" до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року ТОВ транспортно-експедиційне підприємство "Південьінтертранс" (далі - ТОВ ТЕП "Південьінтертранс") звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності.

Позов мотивований тим, що між ними та відповідачем 15 червня 2011 року було укладено попередній договір оренди торгівельного павільйону, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору позивач зобов'язується оформити всі необхідні документи для оренди, та передати зазначене приміщення відповідачу в строк до 28 червня 2011 року, а відповідач зобов'язується оплатити вартість оренди в розмірі 4 000 грн. на місяць з урахуванням індексу інфляції, та оформити договір оренди після надання позивачем всіх необхідних документів в строк до 28 червня 2011 року. Договір укладався строком на 5 років.

Відповідно до попереднього договору, відповідач повинен був укласти основний договір оренди у термін до 28 червня 2011 року, але досі його не уклав, зазначивши, що право здачі майна в оренду мають лише його власники, а він має сумнів з приводу того, чи є позивач власником зазначеного майна.

З огляду на зазначене просить суд зобов'язати відповідача укласти основний договір оренди на умовах, визначених попереднім договором оренди від 15 червня 2011 року, визнати за ним право власності на літ. А-1 - торгівельний павільйон, поз. 1-4, загальною площею 56,6 кв.м., в тому числі літ. а-1 - прибудова: літ. А -ганок по АДРЕСА_1.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2011 року позов задоволено частково та ухвалено визнати за ТОВ ТЕП "Південьінтертранс" право власності на літ. А-1 - торговельний павільйон, поз. 1-4, загальною площею 56,6 кв.м., в тому числі літ. а-1 - прибудова: літ. А -ганок по АДРЕСА_1 без прийняття в експлуатацію, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що нерухоме майно, а саме торгівельний павільйон з усіма його складовими частинами було побудовано на земельній ділянці, яка була відведена для цілей у відповідності до договорів між Дніпровською міською радою та позивачем № 1 та № 2, не порушує права третіх осіб та є прийнятим до експлуатації.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рад а просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нерухоме майно побудовано на земельній ділянці комунальної власності за відсутності декларації про початок будівельних робіт, декларації про готовність об'єкту до експлуатації, що свідчить про відсутність підстав для визнання права власності на самочинно збудоване майно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2011 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом першої інстанції встановлено, що попередній договір оренди торгівельного павільйону розташованого по АДРЕСА_1 від 15 червня 2011 року укладено в простій письмовій формі на тих умовах, що основний договір буде укладено строком на п'ять років.

Також судом встановлено, що 01 березня 2006 року Дніпропетровська міська рада своїм рішенням № 235/34 "Про передачу земельної ділянки по вул. АДРЕСА_1 в оренду ТОВ ТЕП "Південьінтертранс" по фактичному розміщенню торгівельного павільйону" вирішила передати земельну ділянку площею 0,0069 га позивачу строком на три роки по фактичному розміщенню торгівельного павільйону за адресою АДРЕСА_1.

На виконання вищезазначеного рішення Дніпропетровської міської ради між позивачем та Дніпропетровською міською радою 12 травня 2006 року укладено договір оренди землі, відповідно до якого Дніпропетровська міська рада передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0069 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером НОМЕР_1.

12 травня 2006 року вищезазначений договір оренди землі посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. та зареєстровано в реєстрі за № 3147. 19 серпня 2006 року відбулась державна реєстрація даного договору за № 61.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки, укладеного на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 01 березня 2006 року № 325/34, Дніпропетровська міська рада передає АДРЕСА_1 позивач приймає в оренду земельну ділянку площею 0,0069 га за кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27 травня 2009 року № 121/46 " Про продовження терміну дії договору оренди від 12 травня 2006 року по АДРЕСА_1, ТОВ ТЕП "Південьінтертранс" по фактичному розміщенню торгівельного павільйону" продовжити до 19 серпня 2012 року термін дії договору оренди землі, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. та зареєстровано в реєстрі за № 3147 (державна реєстрація від 19 серпня 2006 року за № 61).

29 липня 2009 року даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2860 та 14 серпня 2009 року зареєстрований у ДМВ ДРФ Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 22.

27 листопада 2000 року ТОВ фірма "ЛІК ЛТД" та позивач уклали договір купівлі -продажу нерухомого майна за № 2081, відповідно до якого ТОВ фірма №ЛІК ЛТД№ продала, а позивач купив торгівельний павільйон загальною площею 60 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до акту прийому-передачі торгівельного павільйону від 27 листопада 2000 року ТОВ фірма "ЛІК ЛТД" передала, а позивач прийняв торгівельний павільйон в належному стані.

За даними технічного паспорту КП "ДМБТІ" від 27 вересня 2011 року торгівельний павільйон літ. А-1, у тому числі літ. а-1 - прибудова, має загальну площу 56,6 кв.м., ганок літ а знаходяться у АДРЕСА_1

15 вересня 2011 року розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 681-р споруді торгівельного павільйону по вул. Привокзальній присвоєно адресу АДРЕСА_1.

10 жовтня 2011 року Державно-кооперативним проектно-вишукувальним інститутом "ДНІПРОАГРОПРОЕКТ" було проведено обстеження будівельних конструкцій торгівельного павільйону літ. А-1, прибудови літ. а-1, ганку літ. А по АДРЕСА_1, згідно висновку якого дана побудова відповідає будівельним нормам та правилам,нормативним актам пожежної безпеки та санітарному законодавству.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що нерухоме майно, а саме торгівельний павільйон з усіма його складовими частинами було побудовано на земельній ділянці, яка була відведена для цілей у відповідності до договорів між Дніпровською міською радою та позивачем, не порушує права третіх осіб та є прийнятим до експлуатації.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 264 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями частини 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В розумінні положень статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці комунальної власності за відсутності декларації про початок будівельних робіт, декларації про готовність об'єкту до експлуатації, що свідчить про відсутність підстав для визнання права власності на самочинно збудоване майно.

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення до територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції з метою перевірки дотримання всіх необхідних вимог до об'єкта нерухомості, наявність яких можуть встановити лише компетентні органи, а отже, на момент розгляду справи, спірні об'єкти нерухомості в експлуатацію не введені та взагалі не вирішувалися вказані питання позивачем.

Таким чином, спірні об'єкти нерухомого майна не є об'єктом права власності.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не враховані ті обставини, що спірне нерухоме майно було побудовано за відсутності декларації про початок будівельних робіт, а також доказів про те, що спірне нерухоме майно було у встановленому законом порядку введено в експлуатацію.

Проте, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не перевірив достатності наданих доказів для задоволення позовних вимог, грубо порушивши норми матеріального та процесуального закону, та взагалі є незаконним.

Рішення як таке, що не відповідає матеріальному та процесуальному законам підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

В зв'язку із задоволення апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь Дніпровської міської ради підлягає стягненню судовий збір по 2550 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2011 року - скасувати.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю транспортно-експедиційного підприємства "Південьінтертранс" до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю транспортно-експедиційного підприємства "Південьінтертранс" на користь Дніпровської міської ради судовий збір у сумі 2550 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 28.01.2019 року

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко