У Х В А Л А

11 грудня 2019 року м. Київ

Справа № 758/15458/15-ц

Провадження: № 22-ц/824/12888/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Борисової О.В.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року, ухвалене під головуванням судді Шаховніної М.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , третя особа: Автокооператив «Мрія» про визнання права власності та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності та виселення. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємцем племінника ОСОБА_5 за законом, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в свою чергу був спадкоємцем першої черги після батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що племінник ОСОБА_5 після смерті батька прийняв спадщину, але оформити документи на спадщину не встиг. До складу спадщини входять: квартира АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,10 га за адресою: Київська обл., Баришівський р-н, Васелинівська с /р, с/т «Кожевник », ділянка № НОМЕР_1 , автомобіль марки «Форд», д.н.з., НОМЕР_2 та гараж № НОМЕР_6 в автокооперативі «Мрія». Зазначала, що відповідно до норм діючого законодавства у встановлені стоки звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно та у зв`язку зі зверненням громадянки ОСОБА_4 , яка також претендує на спадщину. Рішенням Подільського районного суду м. Києва було встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у період з 01.01.2004 по 05.03.2013 року. ОСОБА_4 користувалась квартирою АДРЕСА_1 та перешкоджала їй у доступі до спадкового майна. За таких підстав, просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: Київська обл., Баришівський р-н, Васелинівська с /р, с/т «Кожевник» № НОМЕР_1, автомобіль марки «Форд», д.н.з., НОМЕР_2 та гараж № НОМЕР_6 в автокооперативі «Мрія».

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1987 року. Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року встановлено факт її проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 по 05.03.2013 року. Після смерті ОСОБА_6 вона та його син ОСОБА_5 звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, не оформивши спадщину після батька. З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась також ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_4 вважала, що майно, набуте ОСОБА_6 у період з 1987 року по 05 березня 2013 року є їх спільним майном, оскільки вона з померлим проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а майно придбане в результаті їх спільної праці. Посилаючись на вищевказане, просила визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,10 га зв адресою: Київська обл ., Баришівський р - н , Васелинівська с/р, с/т «Кожевник» № НОМЕР_1, автомобіль марки «Форд», д.нюз., НОМЕР_2 , та просила визнати за нею право власності на Ѕ частину спірної квартири та Ѕ частину земельної ділянки.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,10 г, кадастровий номер :03:103:0037, яка знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, Веселинівська с / р, с/т «Кожевник», ділянка № НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,73 кв.м.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на автомобіль Ford Fusion 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_7, державний номерний знак НОМЕР_5 .

У решті зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 залишено без задоволення, рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 липня 2017 року залишено без змін.

Не погодившись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , як особа, що не приймала участі у розгляді справи, вважаючи, що суд вирішив питання про її права та інтереси (частина перша статті 352 ЦПК України), 13.06.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , спадкоємцями якого були його син ОСОБА_5 та ОСОБА_4 17.01.2014 року, не отримавши свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_6 помер, але на момент відкриття спадщини батька ОСОБА_6 мав обов`язок перед ним, ОСОБА_1 , на суму 170 000 доларів США зі строком повернення до 01.08.2013 року. Після смерті ОСОБА_5 він подав до Першої Київської державної нотаріальної контори, в якій була відкрита спадкова справа, вимогу про обов`язок спадкодавця з копією розписки, яка була вручена ОСОБА_2 .Однак, ОСОБА_2 відмовилась виконувати дане зобов`язання, у зв`язку з чим він, ОСОБА_1 , звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1 до Святошинського районного суду м. Києва про визнання договору позики недійсним. У зв`язку із проведенням експертних досліджень щодо вирішення питання належності підпису ОСОБА_5 у спірному договорі позики у справі за позовом ОСОБА_2 , та у справі за позовом ОСОБА_9 було зупинено провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2019 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду. Звернувшись до Подільського районного суду м. Києва з питанням щодо поновлення провадження у справі про стягнення боргу кредитором спадкодавця він, ОСОБА_1 , дізнався про вирішення іншої справи щодо майна померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без його участі. Отже, на думку ОСОБА_1 , оскаржуваним рішенням порушено його право як потенційного імовірного власника квартири АДРЕСА_1 , яку він може отримати в рахунок погашення боргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 .

Витребувано з Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , що мешкала за адресою: АДРЕСА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній, просив скасувати рішення суду першої інстанції, яким суд, на його думку, вирішив питання його про права та інтереси, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Правонаступник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Вирішуючи питання щодо закриття апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №62/112 та у постанові від 13 вересня 2019 року у справі № 916/914/19.

Обґрунтовуючи звернення з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , спадкоємцями якого були його син ОСОБА_5 та ОСОБА_4 17.01.2014 року не отримавши свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_6 помер, але на момент відкриття спадщини батька ОСОБА_6 мав обов`язок перед ним, ОСОБА_1 , на суму 170 000 доларів США зі строком повернення до 01.08.2013 року. Отже, на думку ОСОБА_1 , оскаржуваним рішенням порушено його право як потенційного імовірного власника квартири АДРЕСА_1 , яку він може отримати в рахунок погашення боргу. На його думку, рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року фактично позбавило його можливості задовольнити свої вимоги кредитора за рахунок майна, яке складало спадкову масу.

Як убачається із матеріалів даної цивільної справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які є спадкоємицями ОСОБА_6 , а в подальшому, і його сина - ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , виник спір про право власності на спадкове майно, яке залишилось після його смерті. Отже, правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 склалися щодо права на спадщину, обсягу спадкової маси та частки кожного із спадкоємців у спадковому майні.

Так, право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язкищо належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від

фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Ураховуючи викладене, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року було вирішено питання щодо визнання права власності на спірну квартиру та інше майно, яке належало ОСОБА_5 , у порядку спадкування.

ОСОБА_1 не входить до числа спадкоємців ОСОБА_5 , а відтак, рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року жодним чином не стосується його прав, інтересів та обов`язків в контексті порушення його права як кредитора спадкодавця.

Окрім того, як зазначено самим скаржником, у 2014 році він звернувся в судовому порядку до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.08.2014 року відкрито провадження у даній справі (№759/17028/14-ц).

Колегії суддів достеменно відомо, що наразі розгляд даної цивільної справи триває.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, а тому підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї норми.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

В даному випадку, ОСОБА_1 в судовому порядку використав своє право на задоволення своїх вимог як кредитора, звернувшись до спадкоємця боржника, який повинен відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року встановлено лише обсяг спадкового майна, який підлягає спадкуванню спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Також, колегія суддів відмічає, що ч. 1 ст.1297 ЦК передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК).

Тобто, вимога (претензія) ОСОБА_1 про обов`язок спадкодавця, подана ним нотаріусу, в контексті чинного законодавства не є підставою для видачі йому свідоцтва про право на спадщину.

Скаржником не було взято до уваги, що оскаржуване ним судове рішення повинно безпосередньо стосуватися його прав та обов`язків. Правовий зв`язок, який існує між скаржником і сторонами даного спору досліджується у іншій цивільній справі (№759/17028/14-ц), а тому не може братися до уваги при вирішенні порушеного ОСОБА_1 питання.

Оскільки судом апеляційної встановлено, що оскаржуваним судовим рішенням жодним чином не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника як кредитора спадкодавця, колегія суддів доходить висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

О.В. Борисова