Справа №468/388/ 19 ц
Провадження №22 ц/812/1448/19 Головуючий першої інстанції:Муругов В.В.
Категорія-39 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
ПОСТАНОВА
Іменем України

03 вересня 2019 р. м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого: Галущенка О.І.
суддів: Лисенка П.П.
Серебрякової Т.В.
із секретарем
судового засідання: Цуркан І.І.
позивачки - ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
позивачки - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 04.07.2019 р., ухвалене того ж дня об 11 год. суддею Муруговим В.В. в приміщенні того ж суду, яке постановлене
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області( далі -Інгульська сільрада) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,
встановила:
21.03. 2019 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та Інгульської сільради про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
Позивачка зазначала, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті її матері ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1
Її рідний брат ОСОБА_6 , на якого мати за життя склала заповіт спадщину не прийняв, оскільки з відповідною заявою до нотаріуса в установлений законом строк не звернувся.
Мати за життя володіла спірним будинком, який був зареєстрований лише у погосподарській книзі.
За життя відповідного правостановлюючого документу на будинок мати не отримувала, а тому нотаріус відмовила їй у видачі відповідного свідоцтва.
З врахуванням цих обставин просила визнати за нею право власності на будинок в порядку спадкування за законом, оскільки втрачена можливість отримання такого права в нотаріальному порядку.
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 04.07.2019 р., ухвалено про відмову у задоволенні позову
В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на необгрунтованність висновків суду щодо недоведенності їх позовних вимог та неналежну оцінку доказів, які свідчать про прийняття спадщини.
Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом норм глави 87 ЦК України та положень Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав та видача правовстановлюючого документа, який посвідчує право на спадщину здійснюється нотаріусами, за виключенням випадків, коли таке право оспорюється, чи відсутня або втрачена можливість отримання свідоцтва про право на спадщину.
В цих випадках спори щодо спадкових справ розглядаються судами за правилами цивільного судочинства.
При цьому норми чинного ЦПК України, зокрема ст.ст.81 та 76 ЦПК передбачають, що обов`язки доведення обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги покладаються на позивача.
Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для справи.
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало спадкові відносини на час відкриття спадшини та виникнення права власності у самих спадкодавців.
Відповідно до приписів ст. 549 ЦК (1963 р.) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він до спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини, або фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.
Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути також наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.
Зокрема, пунктом 49 Інструкції передбачалося, що право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів:
- нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни;
- договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі;
- свідоцтвом про придбання жилого будинку (частини будинку) з прилюдних торгів;
- свідоцтвом про право приватної власності на будинок (частину будинку);
- свідоцтвом про право власності, яке видається відповідним органом (при приватизації житла, об`єктів незавершеного будівництва автозаправних станцій, що реалізують пально-мастильні матеріали виключно населенню тощо);
- свідоцтвом про право на спадщину;
- свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя;
- договором про поділ майна;
- рішенням суду, арбітражного суду тощо.
Згідно з абз.4 п.117 Інструкції, якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок та інше
нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), державний нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку
виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів.
Адже до компетенції виконкомів місцевих рад на той час належали також питання узаконення житлової нерухомості та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги.
Погосподарські книги являються особливою формою статистичного обліку що здійснюється в Україні з 1979 року.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 . відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_5 , яка за життя склала заповіт на ім`я свого сина ОСОБА_6 ( а.с.-53)
До складу спадщини входить житловий будинок АДРЕСА_2 право власності на який спадкодавець набула відповідно до записів погосподарської книги.(а.с-62-63)
Ця обставина також підтверджується довідкою Інгульської сільської ради № 352 від 15.03.2016 р.( а.с-20)
Спадкоємець за заповітом до нотаріуса у встановлений законом строк для прийняття спадщини не звертався. За життя вимог про продоження строку для прийняття спадщини чи про встановлення факту прийняття спадщини у судовому порядку не пред`являв.
Позивачка є рідною донькою спадкодавиці, але також в установлений законом шестимісячний строк до нотаріуса не зверталася та доказів того, що вона в порядку, визначеному ч.1ст. 549 ЦК України, фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, підчас судового розгляду не надала.
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив встановлені обставини справи дав належну правову оцінку наданим доказам та прийшов правильного і обгрунтованого цими доказами висновку про недоведенність факту прийняття спадщини позивачкою та відповідно відсутність підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, є законним та обгрунтованим, а тому підстав для його скасування та ухвалення нового рішення, колегія суддів не вбачає.
Посилання апеляційної скарги на неправильну оцінку доказів, якими на думку позивачки підтверджуєтья факт прийняття спадщини, не заслуговують на увагу.
Адже в обгрунтування цього факту вона посилається лише на свідків, в той час, як зміст їх показів не дає підстав вважати доведеним факт правомірного привласнення майна спадкодавця на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.
При чому на підтвердження цих обставин відповідної довідки сільської ради не надано.
Інші посилання апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що рішення ухвалене з порушенням закону.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то відсутні підстави для відшкодування позивачці її витрат на судовий збір у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374-375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів
постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 04. 07.2019 р. без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, але з цього часу на протязі тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий: О.І.Галущенко Судді: П.П. Лисенко
Т.В. Серебрякова
Повний текст постанови виготовлений 06 вересня 2019 р.