Провадження № 2/761/2418/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участі представникапозивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Ліпської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання недійсним умов договору, -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:пункти 6.13 і 6.15 підрозділу 6 «Відповідальність сторін», розділу І «Загальні положення» Умов банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Сбербанк», затвердженого наказом Голови правління №37 від 16.01.2002 року, які є невід'ємною частиною заяви - договору НОМЕР_1/980/Р від 26.01.2017 року щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Спеціальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування - визнати недійсним з моменту вчинення.

Вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до Заяви-Договору НОМЕР_1/980/Р від 26.01.2017 року відповідач відкрив позивачу поточний рахунок. Згідно з цією Заявкою-Договором, Умови банківського обслуговування фізичних осіб, затверджені наказом Голови правління ПАТ «Сбербанк» за №37 від 16.01.2012 року є невід'ємною його частиною.

Позивач зазначає, що пункти 6.13 та 6.15 підрозділу 6 «Відповідальність сторін» порушують його права, як споживача банківських послуг на тій підставі, що загальний порядок проведення переказу коштів в межах України визначається положеннями Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та статтею 32 вказаного закону передбачено відповідальність за прострочення платежу, а тому позивач вважає, що умови договору банківського обслуговування обмежують права позивача, так як зменшують відповідальність відповідача.

Вказані позивачем умови є несправедливими у відповідності до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тому, обмеживши свою відповідальність за порушення зобов'язання відповідач тим самим призвів до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, а позивач, як менш захищений суб'єкт договірних відносин позбавляється адекватної можливості захисту від порушень відповідача, яку надає йому закон.

Також позивач зазначає, що його права порушені, оскільки після закінчення терміну дії договору депозиту,його кошти були перераховані на поточний рахунок, проте він не міг отримати кошти з банківського рахунку однією сумою так як були встановлені обмеження на видачу коштів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що вони не обгрунтовані. Крім того зазначила, що із вказаних підстав Умови вже перевірялись судами та було встановлено відсутність порушення діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 06 лютого 2015 року між ПАТ "Сбербанк" та ОСОБА_3 було укладено Договір НОМЕР_1/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг "Спеціальний" в рамках договору щодо банківського обслуговування, відповідно до якого банк відкрив та обслуговував на умовах Пакету поточний рахунок НОМЕР_1 та здійснював розрахунково - касове обслуговування клієнта.

Аналогічний договір був підписаний між сторонами 17.02.2016 року.

25 липня 2016 року між ПАТ "Сбербанк" та ОСОБА_3 було укладено Договір №263/124/906262 про відкриття депозитного рахунку (вклад "Стабільний") в рамках договору щодо банківського обслуговування, відповідно до п.2 (п.п.2.1.-2.5.) договору, клієнт (ОСОБА_3.) перерахував з поточного (мультивалютного) рахунку НОМЕР_1 у євро, а банк прийняв на депозитний рахунок кошти (вклад) на умовах та в порядку, передбачених цим договором та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Сбербанк", сума вкладу: 85 610,66 Євро, депозитний рахунок НОМЕР_2 на строк до 27 липня 2017 року (367 днів), процентна ставка за вкладом: 7,75% річних.

26 січня 2017 року між ПАТ "Сбербанк" та ОСОБА_3 було укладено Заяву - Договір НОМЕР_1/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг "Спеціальний" в рамках договору щодо банківського обслуговування, відповідно до якого банк відкрив та обслуговував на умовах Пакету поточний рахунок НОМЕР_1 та здійснював розрахунково - касове обслуговування клієнта.

Вказаними договорами та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Сбербанк" визначено, крім предмета договору, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, тощо.

Умови банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Сбербанк", які затверджені наказом Голови Правління ПАТ «Сбербанк» №37 від 16.01.2012 року є невід'ємною частиною зазначених договорів та підписавши зазначені договори позивач підтвердив, що він ознайомився та розуміє зазначені Умови та погоджується з ними.

Пунктом 6.13 зазначених Умов передбачено, що за несвоєчасне здійснення переказу коштів/БМ з Рахунку, за несвоєчасне зарахування на Рахунок суми коштів/БМ, які належать Клієнту, Банк сплачує Клієнту пеню у розмiрi 0,001 (нуль цілих одна тисячна) відсотка від суми несвоєчасно або помилково переказаних коштів/БМ за кожний день прострочення, але не більше 0,01 ( нуль цілих одної сотої) відсотка від суми переказу.

Пунктом 6.15 Умов передбачено, що у разі порушення Банком строків виконання доручення Клієнта, яке оформлено у відповідності до вимог чинного законодавства України, цих Умов та/або умов Договору, щодо переказу коштів або строків завершення переказу коштів, встановлених чинним законодавством України, Банк на вимогу Клієнта сплачує Клієнту пеню у розмірі 0,001% (нуль цілих одна тисячна відсотка) від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, але не більше, ніж 0,01% (нуль цілих одна сота відсотка) від непереказаної (несвоєчасно переказаної) відповідної суми переказу. За умови відсутності на Рахунку коштів (у повній сумі або частково), що були зараховані на Рахунок помилково з вини Банку і були використані неналежним отримувачем, через що у Банка була відсутня можливість задовольнити своє право на Договірне списання у відповідності до п 1.5.3. розділу ІІ Умов, починаючи з 4 (четвертого) робочого дня від дати направлення Клієнту відповідного повідомлення від Банку про здійснення помилкового переказу, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята) від суми неповернених коштів/ваги БМ у тройських унціях за кожний день починаючи з дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів/БМ включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми помилкового переказу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявами про виплату банківського вкладу з нарахованими процентами, проте йому не було здійснено виплату в день звернення із відповідною заявою.

В зв'язку з несвоєчасною виплатою коштів позивач звертався до суду з позовом про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.10.2018 року (справа №761/33885/17) стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 10 (десять) Євро 24 євроцентів, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 24 жовтня 2018 року складає 330 (триста тридцять) грн. 85 коп.

Як встановлено рішенням суду, ОСОБА_3 неодноразово звертався до банку із заявами про виплату суми вкладу та нарахованих відсотків, однак, виплата вкладу та нарахованих відсотків відбувалася з порушенням та відповідно до незаконно встановлених обмежень саме з боку банку. Лише в жовтні 26 жовтня 2017 року ОСОБА_3 було виплачено у повному обсязі вклад та нараховані відсотки.

Вказані обставини не оспорювались і з боку представника відповідача.

Крім того, представником відповідача було зазначено, що порушення термінів виплати вкладу ОСОБА_3 відбулося у зв'язку з тим, що в період з 13 грудня 2016 року по 24 серпня 2017 року постановою Правління Національного банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 13 грудня 2016 №410, встановлено обмеження видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 250 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (підпункт 9 пункту 6).

В період часу з 20 липня 2017 року у Банку був встановлений ліміт на видаткові операції по поточним рахункам фізичних осіб в іноземній валюті в розмірі еквіваленту 30 000,00 грн. в іноземній валюті на добу на одного клієнта, а з 28 вересня 2017 - 150 000 грн. (копії відповідних протоколів засідання Правління Банка №91-1 від 20.07.2017 та №122 від 28.09.2017 року).Зазначені ліміти були встановлені для всіх без винятку фізичних осіб-клієнтів Банку.

Суд прийшов до висновку, що обмеження у виплаті вкладу щодо виплат, які встановлені протоколами засідань Правління Банка №91-1 від 20 липня 2017 року та №122 від 28 вересня 2017 року є неправомірними, що свідчить про безпідставність банку у відмові ОСОБА_3 щодо проведення видачі банківського вкладу, відповідно до заяв останнього.

Позивач звертаючись до суду з позовом зазначав, що пункти 6.13 та 6.15 Умов суперечать статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україну» та є несправедливою умовою у відповідності з положеннями статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», проте суд не може взяти до уваги зазначене позивачем за наступних підстав.

Відповідно до п.32.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Отже, як вбачається, законодавцем передбачена можливість зміни розміру відповідальності за порушення грошового зобов'язання в договірному порядку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

У відповідності до ч.2 ст.18 зазначеного Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);

2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором;

6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;

7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);

8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;

9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей;

16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)».

Позивач під час слухання справи не надав суду доказів, що пункти 6.13 та 6.15 Розділу І Умов банківського обслуговування фізичних осіб суперечить пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та не довів підстав, передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 213, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання недійсним умов договору -в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 лютого 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула