Номер провадження: 22-ц/813/5756/19
Номер справи місцевого суду: 1519/2-748/11
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом? ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_4 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих ДТП, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Михайлюка О.А. 19 березня 2012 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2008 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих ДТП, та просила суд стягнути з відповідача на її користь 20 514,55 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 600,00 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи; 408,00 гривень в рахунок відшкодування перевезення транспортного засобу на евакуаторі, 15 000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 21 грудня 2007 року о 10:30 годин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Опель д/н НОМЕР_1 , по вулиці І.Рабіна в місті Одесі, при повороті ліворуч на вулицю Ген. Петрова не надав дорогу автомобілю Ауді д/н НОМЕР_2 , який належить позивачу та яким керував ОСОБА_4 , внаслідок чого допустив зіткнення автомобілів. В наслідок ДТП автомобілю Ауді д/н НОМЕР_2 були завдані механічні пошкодження.

У зв`язку із тим, що начас звернення до суду з позовом відповідач добровільно не відшкодував заподіяну шкоду, позивач змушена була звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2012 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 21 522 гривень 55 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Правонаступником ОСОБА_3 є його сестра, ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що постанова Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2008 року, якою ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, була, на час ухвалення оскаржуваного рішення, скасована постановою апеляційного суду Одеської області. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_6 у завданні шкоди майну позивача. Крім того, на думку апелянта, ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2007 року о 10:30 годин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Опель д/н НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці І.Рабіна в місті Одесі, при повороті ліворуч на вулицю Ген. Петрова , не надав дорогу автомобілю Ауді д/н НОМЕР_2 , який належить позивачу, в наслідок чого допустив зіткнення двох автомобілів. Внаслідок ДТП автомобілю Ауді д/н НОМЕР_2 були завдані механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2008 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Відповідно Акту незалежного дослідження величин матеріального збитку від 26 грудня 2007 року по визначенню вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля Ауді д/н НОМЕР_2 , вартість збитку складає 17 974,55 копійок. Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем витрачено 600,00 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи; 408,00 гривень в рахунок відшкодування перевезення транспортного засобу після ДТП на евакуаторі, а також придбання додаткових запчастин на суму 2040,00 гривень та 500,00 гривень. Таким чином загальна сума матеріальної шкоди дорівнює 21 522,55 гривень.

Відповідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За таких обставин, суд обгрунтовано вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків 21 522,55 гривень.

В судовому засіданні також було встановлено, що у зв`язку з ДТП, ушкодженням автомобіля, відмовою відповідача від добровільного відшкодування збитку, ОСОБА_2 втратила душевний спокій, на тривалий час була позбавлена засобу пересування.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з вини відповідача були порушені цивільні права позивача, що виразилися в порушенні її нормальних життєвих зв`язків.

У відповідності ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обгрунтовано визначив суму моральних збитків у розмірі 2 000,00 гривень.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що постанова Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2008 року, якою ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, була, на час ухвалення оскаржуваного рішення, скасована постановою апеляційного суду Одеської області. Таким чином, на думку апелянта, у матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_6 у завданні шкоди майну позивача.

Так, вказаною постановою Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2008 року був встановлений факт вини ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2008 року постанова Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2008 року була скасована, справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2009 року адміністративну справу у відношенні ОСОБА_3 було закрито у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2010 року було відмовлено представнику ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2009 року.

Статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено строки, протягом яких на особу може бути накладено адміністративне стягнення.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні.

Зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП?вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Питання наявності або відсутності вини має бути встановлено в обов`язковому порядку, оскільки наявність або відсутність вини, встановленої судом рішенням у подальшому може суттєво вплинути на права і інтереси особи, яка є потерпілою від адмінправопорушення (наприклад, як у даному випадку, стягнення шкоди з особи, винної у вчиненні ДТП в цивільно-правовому порядку).

Той факт, що постановою Приморського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2009 року адміністративну справу у відношенні ОСОБА_3 було закрито саме у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, і у самій постанові міститься пряма вказівка на скоєння ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, - є доказом вини відповідача у заподіянні шкоди майну ОСОБА_2 , і спростовує доводи ОСОБА_1 про відсутність такої вини.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 (яка не приймала участі при розгляді справи судом першої інстанції) не наведено у апеляційній скарзі жодного належного та допустимого доказу того, яким чином даний факт порушує законні права та інтереси апелянта.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2012 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 березня 2012 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе