Єдиний унікальний номер справи: 824/174/19
номер провадження 2-к/824/90/2019
У Х В А Л А

05 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О. за участю секретаря судового засідання Тімуш Д.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву акціонерного товариства «Авіа-ФЕД-Сервіс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 травня 2018 року,ухваленого у складі голови колегії Вилкової Н.Г., арбітрів Стретовича В.Н., Четверткова А.М., у справі №246/2016 за позовом акціонерного товариства «Авіа-ФЕД-Сервіс» до державної акціонерної холдингової компанії «Артем» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

16 вересня 2019 року акціонерне товариство «Авіа-ФЕД-Сервіс» через свого представника Білоуса В.В. звернулося до Київського апеляційного суду з вказаною заявою, в якій просило визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 травня 2018 року по справі №246/2016 про стягнення з ДАХК «Артем» на користь АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» суми заборгованості. В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що 07.02.2012 року між сторонами був укладений договір поставки товарів №2012-02-02 на загальну суму 2857241,00 доларів США. АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» здійснило авансовий платіж в розмірі 991441,60 доларів США, але ДАХК «Артем» товар був поставлений частково відповідно до специфікації, що є додатком до додаткової угоди до договору, а саме: перша партія товару - на суму 89 400,00 доларів США, друга партія товару - на суму 96 850,00 доларів США, третя партія товару - на суму 74 500,00 доларів США. Різниця між сплаченими грошовими коштами і сумою, на яку фактично були поставлені товари, склала 717 539,60 доларів США. В подальшому 01.07.2015 року між сторнами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків за укладеним договором, в якому боржник ДАХК « Артем » підтвердив наявність заборгованості перед АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» в розмірі 717 539,60 доларів США, при цьому залишок авансових коштів позивачу не повернутий. У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за договором АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» звернулося до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації, рішенням якого 14.05.2018 року вирішено стягнути з ДАХК «Артем» на користь АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» основний борг за договором в розмірі 717 539,60 доларів США, відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 033,46 доларів США і відсотки за користування грошовими коштами, що підлягають подальшому нарахуванню на суму попередньої оплати в розмірі 717 539,60 доларів США. Крім того було стягнуто три відсоткових пункти за період з 22 грудня 2016 року по день фактичного виконання зобов`язання, а також витрати на оплату послуг юридичних представників в розмірі 450 000,00 російських рублів, 1 450 604,37 російських рублів - в рахунок відшкодування витрат позивача по сплаті арбітражного збору.

Вищевказане рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації, яке набрало законної сили, добровільно боржником не виконується, відтак заявник просив суд визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 травня 2018 року у справі № 246/2016 та видати виконавчий лист на його примусове виконання.

Київським апеляційним судом 16.09.2019 року на виконання вимог ч.4 ст.477 ЦПК України було направлено боржнику копію заяви АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду у справі №246/2016 та запропоновано в місячний строк надати можливі заперечення щодо цієї заяви.

28 жовтня 2019 року до суду від ДАХК «Артем» надійшли заперечення, в яких останній просив відмовити у задоволенні заявичерез її необґрунтованість та наявність підстав, які передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, для відмови у задоволенні заяви. Заперечення обґрунтовані насамперед тим, що заявник АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» є юридичною особою, створеною за законодавством Російської Федерації, його діяльність полягає в постачанні і ремонті комплектуючих і авіа запчастин для військових і цивільних повітряних суден, які виробляються в Російській Федерації; ДАХК «Артем» є державною акціонерною холдинговою компанією, яка виробляє товари військового та подвійного призначення, а саме частини авіаційних керованих ракет, приладів та обладнання для авіаційних апаратів, авіаційних електродвигунів, електромагнітних контакторів та інше. З огляду на військову агресію Російської Федерації по відношенню до України, що визначені Законом України «Про санкції» та Рішеннями Ради національної безпеки та оборони України, здійснення економічних та фінансових зносин суперечить санкційній політиці України та встановленим обмеженням - запобіганню виведенню капіталів за межі України. Визнання та приведення до виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 04 травня 2018 року призведе до виведення капіталу за межі України, що буде несумісним із застосованим до заявника санкціями, які є складовою публічного порядку України. При цьому в травні 2018 року Президентом України підписано указ, за яким АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» безпосередньо внесено до санкційного списку, у зв`язку з чим надання дозволу на примусове виконання вищевказаного рішення буде суперечити публічному порядку України.

Заявник надіслав пояснення на заперечення, в яких вказав, що доводи ДАХК «Артем» жодним чином не спростовують правомірності вимог заявника та не доводять факту існування правових підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду у справі №246/2016. Наголошує на тому, що явище та поняття публічного порядку не може перешкодити суду в задоволенні поданої заяви, оскільки воно не може розглядатись як таке, що має значення для відносин, які виникли у зв`язку з поданням заявником заяви про визнання і надання дозволу на виконання такого рішення. Крім того боржник жодним чином не довів, що норми, які застосував Міжнародний комерційний арбітражний суд, суперечать публічному порядку України.

В судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі з викладених в ній та у поясненнях на заперечення боржника підстав.

Представник ДАХК «Артем» в судовому засіданні не погоджувався з заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 травня 2018 року, в задоволенні заяви просив відмовити, оскільки таке визнання і виконання загрожує національній безпеці та економіці України, а отже суперечить публічному порядку України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що заява про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 травня 2018 року не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 травня 2018 року вбачається, що 07.02.2012 року між сторонами укладений договір поставки товарів в рамках Міжурядової угоди від 18.11.1993 року між Урядом РФ і Урядом України «Про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонних галузей промисловості». Позивачем була здійснена авансова оплата товару, однак відповідачем товар був поставлений частково. Різниця між сплаченими позивачем на користь відповідача коштами і сумою, на яку фактично поставлені товари, склала 717 539,60 доларів США. Листом від 23.06.2015 року відповідач повідомив позивача, що не має можливості поставити товари з огляду на те, що станом на 2015 рік до Міжурядової угоди не були затверджені переліки про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонних галузей. 24.07.2015 року відповідачем був отриманий Сертифікат ТПП України №4754 про форс-мажорні обставини, згідно з яким призупинено дозволи на право здійснення експорту товарів військового призначення та подвійного використання, що призвело до неможливості виконання зобов`язань договором. Крім того, 26.08.2015 року України вийшла з Міжурядової угоди, у зв`язку з чим зазначені переліки перестали формуватися. 09.10.2015 року відповідачем на адресу позивача направлено лист з посиланням на обмеження, накладені Урядом України, Державною Службою експортного контролю України і Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, що перешкоджають постачанню товару позивачеві.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14.05.2018 року у справі №246/2016 позов акціонерного товариства «Авіа-ФЕД-Сервіс» до державної акціонерної холдингової компанії «Артем» про стягнення коштів задоволено частково, присуджена до стягнення сума заборгованості зі штрафними санкціями за невиконання договору поставки та неповернення авансових коштів покупцю.

Відповідно до положень ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ч.1 ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Умови визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені ст. 474 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою встановлено, що рішення міжнародного комерційного арбітражу, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

У відповідності до положень ст. 478 ЦПК України однією з підстав для відмови судом у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є визнання судом того факту, що визнання та виконання конкретного арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

В своїй заяві АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» детально обґрунтовувало позицію, відповідно до якої поняття „порушення публічного порядку" не може бути застосоване в даному випадку. Зокрема, за твердженнями заявника, незважаючи на те, що відносини з виконання рішення міжнародного арбітражу врегульовуються як положеннями Конвенції ООН від 10.06.1958 (Нью-Йоркська Конвенція), так і Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 року («Київська угода»), до даного випадку мають бути застосовані саме положення Київської угоди, в якій передбачена менша кількість підстав для відмови у визнанні й виконанні рішення, що створює більш сприятливе підґрунтя для задоволення поданої заяви. За таких умов явище та поняття „публічного порядку" взагалі не може розглядатись в даному випадку, оскільки може мати місце тільки у разі, коли виконання іноземного арбітражного рішення несумісне з основами правопорядку держави. Таким чином та обставина, що заявник і стягувач АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» є компанією Російської Федерації, яка визнана в Україні державою-агресором, як і факт внесення безпосередньо заявника до „санаційного списку", не може слугувати підставою для невиконання договірних зобов`язань. На обґрунтування такої позиції заявник послався на постанову Верховного Суду від 05.09.2018 року, ухвалену при розгляді справи №761/46285/16-ц.

З зазначеними доводами заявника суд не може погодитись в повному обсязі. З положень ст. 7 Київської угоди вбачається, що положення останньої застосовуються до визнання й приведення до виконання рішень компетентних судів відповідної держави. За таких умов Київською угодою в більшій мірі врегульовано питання щодо виконання рішень іноземних судів, а не міжнародного арбітражу. Таким чином Київська угода не може мати пріоритет у застосуванні перед Нью-Йоркської конвенцією, адже обсяг правового регулювання вказаних міжнародних договорів є різним. У зв`язку з цим суд вважає, що до правовідносин, які склалися між сторонами, необхідно застосовувати саме норми Нью-Йоркської конвенції, яка була ратифікована Президією Верховної Ради СРСР 10.08.1960 року та набула чинності для України 08.01.1961 року.

Статтею ІІІ Нью-Йоркської конвенції передбачено, що кожна Договірна сторона визнає арбітражні рішення обов`язковими та приводить їх до виконання відповідно до процесуальних норм тієї території, де запитується визнання ти приведення до виконання цих рішень на умовах, викладених у цій Конвенції.

Відповідно до п. «b» ч.2 ст. V Нью-Йоркської конвенції та п.2 ч.1 ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», у визнанні та виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено, зокрема, якщо компетентна влада держави, в якій вона запитується, визнає, що визнання та виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.

Верховний Суд у постанові від 05.09.2018 року у справі №761/46285/16-ц, на яку посилається сам заявник, зазначив, що порядок визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу регламентується міжнародними договорами, у даному випадку Нью-Йоркською конвенцією та Цивільним процесуальним кодексом України (відповідною її главою). Основоположним принципом Нью-Йоркської конвенції визначено, що держава, що її підписала, зобов`язана визнавати іноземні арбітражні рішення обов`язковими та виконувати їх, а підстави, наведені в п. 2 ст. V Нью-Йоркської конвенції, охороняють публічні інтереси держави, в якій подано клопотання про примусове виконання. При цьому суди вправі використовувати їх „ex officio", тобто в силу власних зобов`язань суду держави, після подання заяви про визнання й звернення до виконання арбітражного рішення. Тобто суд держави, в якій подане таке клопотання, зобов`язаний „ex officio" згідно з природою власних повноважень та його правовим статусом у державі, перевірити за власною ініціативою та в обов`язковому порядку дотримання публічного порядку в кожному випадку, незалежно від того, чи посилається сторона, яка заперечує проти визнання та звернення до виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, на предмет існування названих перешкод для такого звернення і його задоволення судом. Такі обов`язки покладаються на суд держави, який діє від її імені, реалізуючи владні повноваження від імені країни як публічно-правового утворення.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено, коли суд визначить, що арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Статтею 12 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно несумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. Відмова в застосуванні права іноземної держави не може ґрунтуватися лише на відмінності правової, політичної або економічної системи відповідної іноземної держави від правової, політичної або економічної системи України.

Містяться посилання на необхідність забезпечення дотримання публічного порядку й у ряді міжнародних конвенцій. У статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

При вирішенні даного питання суд враховує вищевикладені положення, а також висновки Верховного Суду та його застереження про те, що посилання на порушення публічного порядку може мати місце тільки у випадках, коли виконання іноземного арбітражного рішення несумісне з основами правопорядку держави.

Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи: у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, непорушення територіальної цілісності тощо. Правова концепція публічного порядку покликана встановити правовий бар`єр на шляху іноземних арбітражних рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок.

При вирішенні даної справи суд не може погодитися з позицією заявника (яку той обґрунтовував з посиланнями на рішення Верховного Суду в іншій окремій справі) з щодо того, що поняття порушення публічного порядку обмежується виключно ситуацією, коли іноземна норма, правило, рішення суду, міжнародного арбітражу встановлює необхідність вчинення дії, явно не сумісної з національною правовою процедурою (правовим механізмом). Безумовно, таке обмеження є основним та має застосовуватися насамперед. В той же час з точки зору суду під поняття порушення публічного порядку також мають підпадати дії та рішення, які обумовлюватимуть необхідність порушення національних нормативних актів, що врегульовують основну внутрішню та/або зовнішню політику держави. За таких умов звужене трактування поняття порушення публічного порядку не може бути прийняте судом в даній справі.

Як вбачається з представлених до суду матеріалів, заявник уклав договір з боржником на поставку товарів військового призначення з метою постачання такого товару кінцевому користувачу - ПАТ «Іркут», яке входить до групи оборонного комплексу Росії, а саме ПАТ «Об`єднана авіа-будівельна корпорація». При цьому поставка товару здійснюються на підставі Угоди між Урядом України та Урядом Росії «Про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонної галузі промисловості» від 18.11.1993 року. В той же час, з моменту укладення згаданої угоди відбулися певні зміни.

Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-VII Російську Федерацію, з урахуванням дій, які вона вчиняє, в тому числі й через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак на території України, визнано державою-агресором. Державою Україна констатовано, що дії Російської Федерації грубо порушують принципи міжнародної безпеки та положення Гаазької конвенції 1907 року, ІV Женевської конвенції 1949 року, Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року. Рішеннями РНБО було припинено будь-яке військово-технічне співробітництво та воєнне співробітництво у воєнній сфері та сфері безпеки з Російською Федерацією, а постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 року №632 припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонної галузі промисловості.

14 серпня 2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про санкції», відповідно до якого передбачена можливість застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів по відношенню до іноземної держави та іноземної юридичної особи, дії яких створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності.

На підставі Указу Президента України №126/2018 від 14 травня 2018 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року „Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)". Зазначеним рішенням АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» внесено до санкційного списку як таке, що створює реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяє терористичній діяльності та/або призводять до окупації території України. Компанії, які внесені до санаційного списку, знаходяться під дією спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). Зокрема до заявника застосовані санкції у вигляді блокування активів, обмеження торговельних операцій, запобігання виведенню капіталів за межі України, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.

За таких обставин суд вважає, що визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 травня 2018 року про стягнення коштів на користь АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс», яке знаходиться під дією спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів, протирічить зовнішній політиці України, відтак є несумісним з основами правопорядку держави, а тому буде порушувати публічний порядок України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», ст.ст. 474-480 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви акціонерного товариства «Авіа-ФЕД-Сервіс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 травня 2018 року,ухваленого у складі голови колегії Вилкової Н.Г., арбітрів Стретовича В.Н., Четверткова А.М., у справі №246/2016 за позовом акціонерного товариства «Авіа-ФЕД-Сервіс» до державної акціонерної холдингової компанії «Артем» про стягнення коштів - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя С.О. Журба