Номер провадження: 22-ц/813/6421/19
Номер справи місцевого суду: 2-4155/07
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

06.09.2019 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Погорєлова С.О., розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Одеської регіональної філії, Одеської міської ради про визнання неправомірними дій та визнання права власності на земельну ділянку,-

встановила:

У березні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, та остаточно просила визнати дії Одеської міської ради та дії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»?при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії щодо відмови передати їй у власність земельну ділянку площею 1000 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 », - незаконними та такими, що обмежують її права на отримання вищевказаною ділянки,?а також просила визнати за нею право власності на?вільну земельну ділянку, зобов`язавши Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»?при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії видати відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1000 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд. Зобов`язано ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі його Одеської регіональної філії зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1000 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, та видати відповідний державний акт на право власності на землю.

Не погоджуючись зі вказаним судовим рішенням, 24 червня 2019 року Головне управління Держгеокадастру в Одеській області оскаржило його у апеляційному порядку.

Апелянт посилається на те, що строк ним пропущений з поважних причин, оскільки Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, як орган виконавчої влади, що здійснює державний нагляд в частині дотримання земельного законодавства, не брало участі у справі. При цьому, про наявність підстав для подання апеляційної скарги Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області стало відомо після ознайомлення з повним текстом судового рішення, а саме - 12 червня 2019 року.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 цієї статті).

Конституційне право на судовий захист передбачає, як невід`ємну частину такого захисту, можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, так і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечували ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Згідно ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно ч.2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

- подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. У клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у статті 2 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду:

1)рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції» [4]);

2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»);

3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»).

Таким чином, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

З матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення оскаржуваного рішення суду 10 квітня 2007 року, відповідачами у справі були: Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Одеської регіональної філії, Одеська міська рада.

При цьому, у судовому засіданні Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року, при проголошенні рішення, був присутній тільки представник Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Одеської регіональної філії

Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14 січня 2015 року "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", -утворено, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1 (в Одеській області - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області).

Реорганізовано територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2 (новий державний орган - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, замість реорганізованого Головного управління Держземагентства в Одеській області).

Згідно з частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Раніше, Указом Президента України від 20 квітня 2011 року встановлено, що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів, у тому числі за укладеними міжнародними договорами України, стороною в яких є Державний комітет України із земельних ресурсів.

На підставі викладеного можна дійти висновку, що Головне управління Держгеокадастру в Одеській області участі у справі не приймало і приймати не могло, оскільки було створене після ухвалення оскаржуваного рішення суду шляхом численних реорганізацій відповідних державних органів.

При цьому, апелянт вважає порушеними свої права як органа виконавчої влади, що здійснює державний нагляд в частині дотримання земельного законодавства

Враховуючи, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин, і такою перешкодою, у даному випадку, є те, що апелянт не брав участі у справі, вважаю вказані Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області причини пропуску строку обґрунтованими, у зв`язку із чим заява про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 359 ЦПК України якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Форма, зміст і строки поданої апеляційної скарги відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Враховуючи те, що перешкоди для відкриття апеляційного провадження у справі відсутні, то на підставі ч. 1 ст. 359 ЦПК України, вважаю за необхідне відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою по даній справі.

Учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі згідно ст. 360 ЦПК України. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Керуючись ст. ст. 359, 360, 361 ЦПК України, суддя, -

ухвалила:

Поновити Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області строк апеляційного оскарження на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року.

Зупинити дію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Одеської регіональної філії, Одеської міської ради про визнання неправомірними дій та визнання права власності на земельну ділянку.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року.

Надіслати копію ухвали про відкриття апеляційного провадження учасникам судового провадження разом з копією апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Надати учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 22 листопада 2019 року.

Роз`яснити учасникам справи право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно ст. 212 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова