Справа № 752/728/19
Провадження №: 6/752/209/19
У Х В А Л А

іменем України

29.01.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюху П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва подання головного державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гаркавенко А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України, -

в с т а н о в и в:

у січні 2019 року головний державний виконавець Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гаркавенко А.В. звернулась до суду з поданням, погодженим начальником Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Слободчик Д.Г., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_3, обґрунтоване ухиленням останнього від виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2017 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, а також безрезультатністю вжитих заходів виконавчого провадження.

Головний державний виконавець Оболонського районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві Гаркавенко А.В. для розгляду подання не з'явилась.

Суд, розглянувши подання, дослідивши його матеріали, приходить до висновку про те, що вказане подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні у головного державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гаркавенко А.В. перебувають виконавчий лист Голосіївського районного суду м.Києва № 752/8094/16-к від 29.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 273 340,60 грн. та виконавчий лист Голосіївського районного суду м. Києва № 752/8094/16-к від 29.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 60 000,00 грн.

23.02.2018 року, керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гаркавенко А.В. було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 55871152 та № 55871098 відповідно, котрі були направлені сторонам до відома. Так, даними постановами було зобов'язано боржника надати виконавцю декларацію про доходи та майно, а також попереджено останнього про відповідальність за неподання такої декларації чи внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановою від 10.07.2018 року вказані виконавчі провадження об'єднані у зведене виконавче провадження № 56748855.

Дані постанови боржнику було направлено на адресу, зазначену у виконавчих документах, а саме: АДРЕСА_1.

З матеріалів подання вбачається, що в ході провадження виконавчих дій приватним виконавцем 27.02.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника.

Крім того, оголошено в розшук належний боржнику на праві власності автотранспортний засіб.

Згідно відповіді БТІ, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником ОСОБА_3 нерухомого майна не зареєстровано.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України боржник з 10.08.2018 року працює в ТОВ «БК «Грінлайн».

24.10.2018 року виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Проте, відрахування із заробітної плати боржника відсутні.

Станом на 21.12.2018 року згідно відповідей Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника про номери рахунків останнього, відкритих у банківських установах, інформація відсутня.

Отже, з матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_3, будучи обізнаним як про ухвалення судового рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 273 340,60 грн. та на користь ОСОБА_5 60 000,00 грн., так і про наявність відкритого виконавчого провадження, з часу відкриття провадження жодної суми в рахунок погашення вказаних сум не сплатив і не сплачує.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У своєму Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної силі утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантовані статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними і нести шкоду стороні у провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частинами 1-4 ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України. Враховуючи наведені норми, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, для застосування вказаного заходу державному виконавцю необхідно довести наявність умисних дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається факт умисного ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання власних боргових зобов'язань.

Крім того, на думку суду, визначені до стягнення виконавчими листами суми з ОСОБА_3 є достатніми для виникнення бажання у боржника залишити територію України.

Оскільки боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, про що об'єктивно свідчать наявні матеріали подання, суд вважає, що останнє підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

подання головного державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гаркавенко А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України - задовольнити.

Встановити тимчасове обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України до моменту виконання ним своїх зобов'язань по зведеному виконавчому провадженню № 56748855 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва № 752/8094/16-к від 29.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 273 340,60 грн. та виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва № 752/8094/16-к від 29.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 60 000,00 грн.

Виконання ухвали покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя В.С. Хоменко