КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року у складі судді Дубас Т.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 14 жовтня 2013 року до 30 березня 2018 року.

Відповідно до виписки з наказу №059-КП(ув) від 28 березня 2018 року про припинення трудового договору з працівниками, виданої відповідачем, її звільнено з роботи з 30 березня 2018 року з підстав, передбачених пунктом 1 статті 36 КЗпП України, за згодою сторін.

Відповідно до інформації, наведеної у листі №2072 від 30 серпня 2018 року (додаток 3), наданої відповідачем на запит позивачки, сума заборгованості по заробітній платі станом на 30 серпня 2018 року склала 35 720 грн. 50 коп.

Зазначала, що на день направлення позову до суду (19.10.2018 року) сума середнього заробітку, яку відповідач повинен сплатити на користь позивачки за час затримки повного розрахунку при її звільненні за період від 31 березня 2018 року до 12 жовтня 2018 року складає 74 048 грн. 04 коп. (536 грн. 58 коп. /розмір середньоденної заробітної плати/ * 138 днів /кількість робочих днів затримки/).

Тому просила стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 35 720 грн. 50 коп.; стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період від 31 березня 2018 року до 12 жовтня 2018 року в розмірі 74 048 грн. 04 коп.; стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні здійснити по день постановлення рішення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну в сумі 35 720 грн. 50 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 жовтня 2018 року по 18 березня 2019 року у розмірі 102 645 грн. 72 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в дохід держави судовий збір у розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період від 31 жовтня 2018 року до 18 березня 2019 року у розмірі 102 645 грн. 72 коп. та стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період від 31 березня 2018 року до 18 березня 2019 року у розмірі 150 283 грн. 20 коп.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та розрахував середньоденний заробіток позивача.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що наказом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №0042-к від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста з охорони праці представництва ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в місті Києві.

Наказом ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» № 0059-КП від 28.03.2018 року ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін.

Проте, при звільненні з ОСОБА_1 не був проведений повний розрахунок та заробітна плата у розмірі 35 720 грн. 50 коп. не була виплачена.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Вбачається, що станом на 30 серпня 2018 року відповідач мав перед позивачем заборгованість із заробітної плати на загальну суму 35 720 грн. 50 коп.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на порушення її конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, зокрема, вказувала на порушення Відповідачем ст.ст.97, 115 КЗпП України та ст.ст.15, 24 Закону України «Про оплату праці», якими законодавцем визначено зобов`язання роботодавця щодо своєчасності, регулярності та першочерговості виплати заробітної плати.

Також позивачка вказувала на непроведення відповідачем з нею повного розрахунку у день її звільнення, що є порушенням вимог ст.ст.47 та 116 КЗпП України, якими встановлено зобов`язання власника або уповноваженого ним органу видати працівникові належно оформлену трудову книжку і виплатити всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації в день звільнення.

Тому крім заборгованості по заробітній платі в розмірі 35 720 грн. 50 коп. позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період від 31 березня 2018 року по день постановления рішення (18.03.2019 року) в розмірі 150 283 грн. 20 коп.

На підтвердження позовних вимог позивачка надала суду копію трудової книжки, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 18.03.2019 року та посилалася на видані відповідачем письмові докази, а саме: лист від 20.02.2019 року, з якого вбачається, що станом на день її звільнення (30.03.2018 року) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій їй заробітній платі складала 35 720 грн. 50 коп. та довідку №38139 від 20.02.2019 року, згідно якої її середньогодинназаробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням складала 78 грн. 60 коп.

З рішення суду вбачається, що судом виконано власний розрахунок середньоденного заробітку позивачки за останні два місяці роботи перед звільненням.

Притому вказаний у судовому рішенні середній заробіток позивачки у розмірі 429 грн. 48 коп. визначено шляхом ділення заробітної плати позивачки за січень та лютий 2018 року на кількість календарних робочих днів, а не на фактично відпрацьовані позивачкою дні (години) у цих місяцях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно визначено її середній заробіток за два останні місяці роботи перед звільненням, що призвело до значного зменшення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.117 КЗпП України.

Так, відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь часзатримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення,якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки №38139 від 20.02.2019 року, виданої відповідачем на вимогу суду, заробітна плата позивачки за два останні місяці роботи перед звільненням складала 17608 грн. 88 коп. (9851 грн. 12 коп. у січні та 7757 грн. 76 коп у лютому 2018 року), а кількість відпрацьованих позивачкою робочих годин - 224 (128 годин у січні та 96 годин у лютому 2018 року).

Отже, середньогодинний заробіток позивачки за два останні місяці роботи перед звільненням складав 7 грн. 60 коп. (17608 грн. 88 коп. /224 год.). Саме такий розмір середньогодинного заробітку позивачки вказує у цій же довідці і відповідач.

Тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню судом станом на 18.03.2019 року складає 150 283 грн. 20 коп. (78 грн. 60 коп. /розмір середньогодинного заробітку/ х 8 год. /тривалість робочого дня/ х 239 днів /кількість робочих днів затримки/), а не 102 645 грн. 72 коп., стягнуті судом.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 жовтня 2018 року по 18 березня 2019 року у розмірі 102 645 грн. 72 коп. та стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2018 року по 18 березня 2019 року в розмірі 150 283 грн. 20 коп., в решті рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2019 року змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 жовтня 2018 року по 18 березня 2019 року у розмірі 102 645 грн. 72 коп. та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (вул. Пивоварова, 5, м. Сєвєродонецьк, 93403, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2018 року по 18 березня 2019 року в розмірі 150 283 грн. 20 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: