Єдиний унікальний номер 236/2838/18 Номер провадження 22-ц/804/278/19
Єдиний унікальний номер 236/2838/18 Головуючий у 1 інстанції Бікезіна О.В.
Номер провадження 22-ц/804/278/19 Доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 листопада 2018 року, ухвалене в залі суду в місті Лиман Донецької області о 10-35 годині, повний текст судового рішення виготовлений 01 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказала, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 29 березня 2014 року по 17 липня 2017 року, коли було звільнено за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги. На день звільнення відповідач не виплатив їй заробітну плату. Просила стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 3766,37 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 11775,12 грн., заробіток за час вимушеного простою в сумі 14316,22 грн., вихідну допомогу при звільненні в зв'язку із скороченням штату працівників в сумі 6203,10 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 65964,62 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість з виплати заробітної плати (в тому числі: за час вимушеного простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу) за березень - липень 2017 року в розмірі 26679,94 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів) та судовий збір, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» не погодились з рішенням суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 26679,94 грн., просили скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме, суд не врахував, що відповідач фактично відсутній за місцем ведення діяльності та розташування офісу, що позбавило його можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати зобов'язання за трудовим договором, суд помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України до вимоги про стягнення заробітної плати. Крім того, суд не врахував наведені обґрунтовані розрахунку щодо розміру компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що позивач працювала на різних посадах Луганського відділення ДП «Донецька залізниця», 30 серпня 2016 року дія трудового договору з позивачем продовжена після реорганізації Луганської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», 15 березня 2017 року встановлено початок простою з оплатою за час простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) згідно графіку роботи, 17 липня 2017 року позивача звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги в розміру середньомісячного заробітку та компенсації за 49 днів відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується розрахунковими листами (табуляграмами), обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказала, що 17 липня 2017 року звільнилась з Луганської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та просила стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 3766,37 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 11775,12 грн., заробіток за час вимушеного простою в сумі 14316,22 грн., вихідну допомогу при звільненні в зв'язку із скороченням штату працівників в сумі 6203,10 грн., сумі (арк. спр. 2-6).

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 02 серпня 2004 року фельдшером чергового кабінету Лінійної поліклініки на ст.Родаківе, з 29 березня 2011 року працювала підсобним працівником в Луганському відділі служби матеріально-технічного постачання ДП «Донецька залізниця» №2, з 1 вересня 2016 року реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», 17 липня 2017 року позивача звільнено в зв'язку зі скороченням штату працівників - п.1 ст.40 КЗпП України (арк..спр.9-10). Наказом №1/ОС від 30 серпня 2016 року продовжена дія трудового договору ОСОБА_1 у виробничому підрозділі «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (арк..спр.11-12).

На підставі ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 26679,94 грн., а саме за березень 2017 року - 1791,02 грн., за квітень 2017 року - 2912,91 грн., за травень 2017 року - 2912,91 грн., за червень 2017 року - 2912,91 грн., за липень 2017 року - 16150,19 грн. Дані обставини підтверджуються розрахунками заробітної плати (арк..спр.21-23).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості безпідставні.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача ґрунтуються лише на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати - накази про прийняття на роботу, про надання відпустки, про припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

В той же час позивачем суду надано накази щодо прийняття на роботу та припинення трудового договору (арк..спр.11-14), Табелі обліку використання робочого часу за березень , квітень, травень, червень та липень 2017 року (арк..спр.48-52).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що єдиним документом, який підтверджує заборгованість по заробітній платі є довідка про заробітну плату, яка не була надана позивачем необґрунтоване.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування відомостей, викладених в документах, наданих позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (арк.спр.61-69), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги про неправильно проведений розрахунок компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що невикористана відпустка позивача складає 49 днів, але на підтвердження даного розміру не надано жодних доказів та розрахунків.

В той же час позивач на підтвердження кількості днів - 56 - невикористаної відпустки надав розрахунки (арк..спр.15, 28), які відповідачем не спростовано.

Так само, відповідач в обґрунтування розміру вихідної допомоги відповідач не надав підтвердження щодо розміру середнього заробітку (арк..спр.73), тобто відомості, викладені в розрахунку заробітної плати за березень 2017 року, надані позивачем (арк..спр.21), відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 31 січня 2019 року

Головуючий