Справа № 450/1483/17 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2199/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , представника Давидівської об`єднаної територіальної громади Львівської області - Феданяка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ни на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 травня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Мусієвського В.С.,

встановив:

Позивач ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до Давидівської об`єднаної територіальної громади Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 61 від 25.05.2001 року в частині передачі безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,10 га. та №255 від 08.11.2007 року, на підставі якого у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку, площею 0,0958 га, яка розташована в с. Давидів, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, визнання недійсною та скасування державної реєстрації на земельну ділянку ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0037.

Під час судового розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила також визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.06.2015 року, індексний номер 39295072, зареєстроване реєстраційною службою Пустомитівського РУЮ Львівської області, видане ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,0958 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с. Давидів, Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0037, серія свідоцтва про право власності СТА 727422 та скасувати державну реєстрацію права власності згідно з індексним номером 22184841, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, номер актового запису про право власності 10089570.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 01.04.1974 року ОСОБА_6 купив у ОСОБА_7 жилий будинок в с. Давидів, Пустомитівського району, Львівської області, зареєстрований в повірних книгах №42. Рішенням виконкому Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих ОСОБА_6 надано земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку, площею 0,08 га. 25.05.2001 року ОСОБА_1 купила належний ОСОБА_6 житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 . 25.05.2001 року виконавчий комітет Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області передав ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га, дане рішення не було реалізоване. 08.11.2007 року Давидівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області рішенням № 255 передає ОСОБА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку площею 0,0958 га. Однак актом земельної комісії Давидівської сільської ради від 26.04.2010 року встановлено, що проведеними замірами по існуючих межах забудови, земельна ділянка ОСОБА_5 становить 0,1341 га, земельна ділянка ОСОБА_1 - 0,0878 га. Рішення №255 від 08.11.2007 року було прийняте через недоліки у технічній документації на видачу ОСОБА_1 земельної ділянки у приватну власність. ОСОБА_1 стала власником частини земельної ділянки, яка не відповідає обставинам фактичного користування, яке склалося задовго до купівлі нею житлового будинку. Давидівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області внесла зміни в рішення №255 від 08.11.2007 року, однак постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.10.2014 року таке визнано незаконним та скасовано. На підставі рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 255 від 08.11.2007 року ОСОБА_1 18 червня 2015 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, об`єктом якого є земельна ділянка для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0958 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , видане реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області. Управління земельних ресурсів у Пустомитівському районі Львівської області видало ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0958 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, даний акт не був підписаний головою Давидівської сільської ради у зв`язку з допущеною помилкою при його виготовленні. Коли вона дізналася, що ОСОБА_1 намагається приватизувати частину земельної ділянки, яка належить її сім`ї та якою вони користуються з 1970-их років, вона подала заяву про відкликання підпису на акті погодження меж. Відповідно до абрису земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , складеного землевпорядником Давидівської сільської ради Мокрим М. , їй належать дві земельні ділянки з`єднані проїздом. Саме цю частину її земельної ділянки, де знаходиться проїзд, і приватизувала ОСОБА_1 .

Щодо строків позовної давності, то позивач зазначала, що право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано відповідачем 18.06.2015 року, позовна заява подана 30.05.2017 року, а тому строки позовної давності щодо оскарження рішень сільської ради були перервані, оскільки остаточне рішення у справі про скасування рішення Давидівської сільської ради №673 від 30.04.2010 року було прийняте 26.01.2015 року Львівським апеляційним адміністративним судом. З 06.11.2008 року по 24.05.2016 року в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Дані справи стосуються одного і того ж предмета спору, а тому вважає, що строк позовної давності було перервано та такий не сплив.

17.08.2017 року через канцелярію суду відповідач Давидівська сільська рада об`єднаної територіальної громади надала заперечення та просила позовні вимоги залишити без розгляду, зазначивши, що про рішення №255 від 08.11.2007 року позивачу було відомо з лютого 2008 року. Після отримання цього рішення була виготовлена технічна документація для видачі державного акту на право власності на землю, в складі якої є акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки, підписаний всіма сусідами, в тому числі і позивачем та головою Давидівської сільської ради. Позивач оскаржувала дане рішення в судовому порядку та ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.12.2016 року позовні вимоги залишено без розгляду.

31.10.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_9 , в якому останній посилався на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема у відзиві зазначав, що 25.04.2001 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_6 нерухоме майно на АДРЕСА_1 , яке було раніше придбане у ОСОБА_7 , в якої у фактичному користуванні було понад 0,15 га. Вказана земельна ділянка була закріплена за будинковолодінням на АДРЕСА_1 . В ОСОБА_6 на момент придбання будинку було у фактичному користуванні понад 0,40 га, 2 непов`язаних між собою будинковолодіння і декілька земельних ділянок. Твердження позивача про втрату права відповідача на приватизацію земельної ділянки через невиконання рішення виконавчого комітету від 25.05.2005 року є безпідставним, оскільки відповідно до перехідних положень ЗК України, рішення прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення в дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. В 2008 році під час проведення процедури приватизації вона виявила, що позивач самовільно зайняла частину її земельної ділянки. Спірні правовідносини виникли ще у 2008 році, про оскаржувані рішення позивачу було відомо з цього часу, а відкликання позивачем підпису з акту узгодження меж земельної ділянки не передбачене законодавством.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №61 від 25.05.2001 р. в частині безкоштовної передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Визнано незаконним та скасовано рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №255 від 08.11.2007 р. в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0958 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована в с. Давидів. Скасовано державну реєстрацію від 10.06.2015 р. права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0037, площею 0,0958 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_1. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 від 18.06.2015 р. індексний номер 39295072 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0037, площею 0,0958 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_1 . Стягнуто з Давидівської об`єднаної територіальної громади Львівської області на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі 1920,00 гривень.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 травня 2019 року є незаконним та прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, а також вважає, що має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що 01.04.1974 року ОСОБА_6 придбав житловий будинок у ОСОБА_7 , який складався з кімнати, площею 20 кв.м. і кухні, площею 4 кв.м., що розташований у АДРЕСА_1. У фактичному користуванні ОСОБА_7 на момент продажу будинку було понад 0,15 га землі. 25.04.2001 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_6 житловий будинок у АДРЕСА_1 . Даний будинок складався з кімнати, площею 18,9 кв.м. і кухні, площею 4 кв.м. При цьому, також рішенням від 10.07.1974 року ОСОБА_6 передано під будівництво будинку 0,08 га. Також вказує на те, що на момент виникнення правовідносин у 1974 році всі дані про фактичну площу земельної ділянки домоволодіння вписувались зі слів проживаючих там осіб. Також зазначає, що позивач підписала акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 , а відтак, жодним чином право позивача не є порушеним. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не встановлював факт існування будь-якого спільного проходу, не досліджував містобудівну документацію, в оскаржуваному судовому рішенні не вказано площу загального проходу 1, не встановлено факту існування спільного проходу саме по земельній ділянці ОСОБА_1 . Зазначає, що на стадії з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами в суді першої інстанції у січні 2019 року до участі у справі в якості представника Давидівської об`єднаної територіальної громади Львівської області вступила юрист ОСОБА_10 , яка без жодних пояснень та обґрунтувань заявила про визнання позовних вимог, що прямо суперечить інтересам територіальної громади. Також зазначає, що оскільки рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №673 від 30.04.2010 року «Про внесення змін до рішення №255 від 08.11.2007р. 17-ї сесії сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» визнано незаконним та скасовано, у суду першої інстанції відсутні будь-які правові підстави для мотивування оскарженого судового рішення наявністю рішення сільської ради (яке, скасоване судом та визнано незаконним) про зменшення розміру земельної ділянки відповідачу ОСОБА_1 . Просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову.

До Львівського апеляційного суду 21 серпня 2019 року за Вх. № 16295 надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_5 , який зазначено як «Відповідь на відзив». У відзиві ОСОБА_5 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним. Стверджує, що відповідачкою у справі житловий будинок було придбано у 2001 році та станом на цей період за попереднім власником будинку числилася земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,08 га, а починаючи з 2006 року до 2014 року у погосподарських книгах за вказаним будинковолодінням, власником якого вже була скаржник, з невідомих підстав числиться земельна ділянка площею 0,09 га. На спростування твердження в апеляційній скарзі про відсутність доказів існування проходу (стежки) між ділянками позивача і відповідача зазначає, що доказом існування вказаного проходу є викопіювання з плану села Давидів на вул. Річній, де чітко видно та підкреслено прохід між двома частинами земельних ділянок. Також посилається на технічну документацію для видачі державного акту на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, де на сторінці 8 є кадастровий план земельної ділянки і каталог координат кутів повороту земельної ділянки, відповідно до експлікації угідь якої під п. 2 позначено проїзд площею 0, 0081 га. Саме цей проїзд не було враховано при винесенні Давидівською сільською радою оскарженого рішення. Зазначає, що спірна частина земельної ділянки, яку вважає проїздом, в силу свого статусу за земельним законодавством, не може бути приватизована. Вважає, що скаржник не довела необґрунтованості та незаконності оскарженого рішення, а відтак підстави для скасування такого відсутні, оскільки таке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав, посилаючись на доводи, які аналогічні доводам апеляційної скарги та просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

ОСОБА_3 , її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін

Представник Давидівської об`єднаної територіальної громади Львівської області - Феданяк Р.В. в судовому засіданні просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також, зазначив, що при наданні у власність ОСОБА_1 земельної ділянки до складу такої увійшов проїзд, який входить до земель загального користування та не може передаватись у власність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задоволити з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

25.04.2001 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала належний ОСОБА_6 житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 арк. спр. 8).

25.05.2001 року виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області винесено рішення №61 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки та постійне користування», згідно з яким ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (том 1 арк. спр. 9).

08.11.2007 року Давидівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», яким передано у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування господарських будівель земельну ділянку, площею 0,0958 га, яка розташована в с. Давидів (том 1 арк. спр. 10).

30.04.2010 року рішенням №673 «Про внесення змін до рішення до №255 від 08.11.2007 р. 17-ї сесії сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» внесено зміни у рішення №255 від 08.11.2007 р. 17-ї сесії сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», де у частині про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 слова «0,0958га» замінено на слова «0,0870га».

Надалі 29 жовтня 2014 року постановою Пустомитівського районного суду Львівської області визнано незаконним та скасовано рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 30.04.2010 року №673 «Про внесення змін до рішення №255 від 08.11.2007 року 17 -ї сесії сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (том 1 арк. спр. 17-18).

З наявної в матеріалах справ технічної документації для видачі Державного акта на право власності на землю встановлено, що така містить Акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки з описом меж, встановлення та узгодження яких проведено в присутності землевпорядника ОСОБА_11 , землекористувачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (позивач), ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Також в матеріалах справи міститься Державний акт на право власності відповідача ОСОБА_1 на земельну ділянку серії ЯД №467266, площею 0,0958 га цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, який виданий ОСОБА_1 та підписаний лише УЗР у Пустомитівському районі Львівської області без його погодження головою Давидівської сільської ради.

18.06.2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0037 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0958 га (том 1 арк. спр.89).

Звертаючись з позовом та заявляючи вимоги про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, ОСОБА_5 посилалась на те, що оскарженими рішеннями порушується її право на користування проїздом, оскільки їй належить дві земельні ділянки з`єднані проїздом, а ОСОБА_1 приватизувала саме цю частину земельної ділянки де знаходиться проїзд.

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом статті 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

У цьому випадку предметом спору є порушення права користування земельною ділянкою, як складова права власності, та запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення цивільних прав.

Згідно з частиною першою, другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Відтак, з урахуванням змісту ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які саме права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачці надана земельна ділянка певних розмірів із встановленням їх меж в натурі у визначеному законом порядку, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскарженими рішеннями органу місцевого самоврядування права позивача порушені.

Як встановлено з рішення суду першої інстанції земельно-кадастрова документація не досліджувалась, позивачка ОСОБА_5 на свою земельну ділянку таку не виготовляла, а у технічній документації, наявній у відповідача ОСОБА_1 , існування проїзду не зазначено. Факт наявності проїзду на належній ОСОБА_1 земельній ділянці судом першої інстанції не встановлено, як і не визначено площі такого проїзду і таких доказів не надано суду апеляційної інстанції.

Крім того, з наявної в матеріалах технічної документації відповідача ОСОБА_1 встановлено, що така містить акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки, узгодження таких проводилось за участі самої позивачки ОСОБА_5 , акт нею підписаний і жодних заперечень чи зауважень про наявність проїзду вона не висловлювала, а подальше відкликання свого підпису не передбачено чинним законодавством та не породжує правових наслідків.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що представник відповідача Давидівської об`єднаної територіальної громади не зважаючи на зазначення, що при наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_1 увійшов проїзд, не звертається до суду із самостійним позовом, з урахуванням того, що такий відноситься до земель загального користування.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції не з`ясував, а позивач не довела в суді апеляційної інстанції наявності порушення її прав, свобод або інтересів на момент звернення до суду.

Таким чином, суд дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Ураховуючи викладене і те, що позивач не довела свої позовні вимоги належними і допустимими доказами, а суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, а відтак порушив норми процесуального права, рішення суду, в силу ч.1 ст.376 ЦПК України, необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч. 1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_5 до Давидівської об`єднаної територіальної громади Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.