Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/884/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

03 вересня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, в якому зазначено, з 17 вересня 2001 року позивач є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування будинку від 17 вересня 2001 року, який зареєстрований в Яготинському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 11 за реєстровим номером № 3669. Так, під час набуття вищевказаного будинку, між позивачем та відповідачкою була усна домовленість про те, що ОСОБА_2 після отримання нею правовстановлюючих документів на землю, яка розташована біля даної житлової забудови, а саме державного акту, оформить договір дарування або договір купівлі - продажу на земельні ділянки, що призначені для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, а також для ведення особистого селянського господарства. Однак, після отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку, в телефонній розмові відповідачка повідомила позивача про відсутність у неї вільного часу для оформлення у нотаріуса угоди щодо відчуження земельних ділянок, які розташовані в АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач являється власником будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , але не може в повному обсязі скористатися своїм правом на володіння та користування земельними ділянками, яка розташовані біля його будинку. Враховуючи викладене, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0993 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також на земельну ділянку площею 0,0254 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташовані по АДРЕСА_1 .

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлені належно, представник позивача звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримала.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направила, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для заочного її розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В силу статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування будинку від 17 вересня 2001 року, який зареєстрований в Яготинському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 11 за реєстровим номером № 3669 (а.с. 9-12, 18).

З копії державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 12) та витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 13-15, 16-17) вбачається, що ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Яготинської міської ради народних депутатів від 15.05.2001 року № 162 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1247 га (для ведення особистого підсобного господарства 0,0254 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд - 0,0993 га), яка розташована по АДРЕСА_1 .

При вирішенні даного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України (в редакції 1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Згідно підпункту «ґ» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно- правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК (2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Аналогічні норми закону зазначені в ст. 120 ЗК України (в редакції 2001 року).

Відповідно вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруд), переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка с необхідною для їх обслуговування.

Враховуючи, що норми ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв`язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки іншого (окрім судового) порядку для захисту своїх прав позивач не має.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст. 30 ЗК України (в редакції 1990 року), ст. ст. 78, 120 ЗК України (в редакції 2001 року), ст. ст. 377, 391 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника-адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 про визнання права власності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку площею 0,0993 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівль і споруд, та земельну ділянку, площею 0, 0254, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташовані по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 09 вересня 2019 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.