Справа № 365/657/18
Номер провадження: 2/365/34/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.01.2019 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Денисенко Н.О.

секретар

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником Ѕ частки квартири АДРЕСА_1. Інша частина квартири належить її дочці ОСОБА_4 та сину ОСОБА_3 - в розмірі по ј частці кожному. В спірній квартирі зареєстрований відповідач, однак з 2013 року в ній не проживає. З того часу забрав всі свої особисті речі і виїхав в інше місце проживання. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою порушує її права як власника, передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України, у звязку з чим вона не може оформити субсидію та змушена нести додаткові витрати на комунальні послуги, які нараховуються і на нього. Крім того, вона двічі погашала кредити, які взяв відповідач, оскільки в разі їх несплати квартира може бути відчужена, тому просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням та стягнути на її користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, відповідач та третя особа повторно в судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, відповідач - за адресою його місця проживання чи місця перебування, за зареєстрованою у встановленому законом порядку, не проживає за такою адресою.Відповідне оголошення було розміщене також на сайті «Судова влада», про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відтак відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач є таким, якому судовий виклик вручено належним чином. Третя особа направила заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Також пояснила, що вона тривалий час не спілкується із відповідачем, який ніби то проживає у місті Кривий Ріг. Він є співвласником квартири, проте не несе будь-яких витрат по її утриманню.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що вони знають сімю позивача тривалий час, так як проживають в одному багатоповерховому будинку. Відповідач не проживає за спірною адресою тривалий час, тобто понад рік. Не цікавиться житлом та не несе витрати по його утриманню.

Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно зясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності від 16.02.2009 квартира номер 16 по вулиці Українська, буд. 3 в смт. Згурівка Київської області належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_7 (змінила імя на ОСОБА_2І.) - Ѕ частки, та членам її сімї ОСОБА_8 (змінила імя на ОСОБА_4В.) та ОСОБА_3 по ј частки кожному (а.с.5, 9, 10, 11 - копії свідоцтв про зміну імені та про право власності та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності).

У спірній квартирі зареєстрований та не проживає відповідач ОСОБА_3 (а.с.15 акт).

На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 319 ЦК України, встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтєю 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст. 8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч. 1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Позивач при предявленні позову сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн (а.с.1 квитанція).

Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю, так як в судовому засіданні не доведено, що відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом, оскільки квартира є спільним сумісним майном учасників справи, набутим у визначеному законом порядку. Відповідач є співвласником спірної квартири та не втратив право власності на цю квартиру в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Відтак відсутні підстави для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. Зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутній в квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчать про відмову ОСОБА_3 від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього. Позивач не надала доказів, які б свідчили про припинення права власності відповідача на спірну квартиру.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 справа № 647/1683/15-ц.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 346, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259-265, 268 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_1, 07600, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, 50049, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3, 07600, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа ОСОБА_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, 07600, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3.

Повне судове рішення складене 25 січня 2019 року.

Головуючий суддя Н.О. Денисенко