Справа № 288/832/16-ц
Провадження № 2/288/42/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Франчук Ю.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Попільнянської селищної ради - Шелест Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , територіальної громади смт.Попільня в особі Попільнянської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі - Відповідач 1), територіальної громади смт.Попільня в особі Попільнянської селищної ради (далі - Відповідач 2) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в якому вказує, що вона з 1989 року зареєстрована та проживає в будинку своєї свекрухи - ОСОБА_4 , що розташований за адресою АДРЕСА_1 та належав їй на праві власності, згідно договору купівлі - продажу від 08 серпня 1978 року (далі - Договір 1). Будинок, в якому мешкає Позивач поділений на дві квартири, вона продовжує проживати в одній із квартир, вказаного будинку, тобто відкрито та добросовісно володіє нерухомим майном більше десяти років та сплачує комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла та незабаром після її смерті Позивач дізналася, що власником будинку, згідно договору купівлі - продажу від 30 червня 2011 року (далі - Договір 2) став Відповідач 1. Вказаним договором відчужено житловий будинок: житловою площею - 49.0 кв.м., загальною площею - 101.2 кв.м., документом, що підтверджує право власності продавця на предмет договору, є договір купівлі - продажу від 08 серпня 1978 року.

Позивач вказує, що за Договором 1 ОСОБА_4 придбала лише 49.0 кв.м. житла. За час проживання в будинку Позивач за погодженням з попереднім власником, в 2001 році здійснила перепланування на дві квартири за власний рахунок та в одній з цих квартир, загальною площею 44.0 кв.м, житловою - 18.3 кв.м. (відмічена в технічному паспорті за № 1) Позивач мешкає по сьогоднішній час.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати за нею право власності на квартиру № 1, загальною площею 44.0 кв.м, житловою 18.3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити, посилаючись на вищенаведені обставини.

Відповідач 1 - ОСОБА_3 та його представник в судових засіданнях позов не визнавали, просили відмовити у його задоволенні. 09 грудня 2019 року в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву в якій просили справу слухати без їх участі та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. /а.с.230/

Представник Відповідача 2 - територіальної громади смт.Попільня в особі Попільнянської селищної ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

Суд, вислухавши представника Позивача, представника Відповідача 2, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 08 серпня 1978 року (Договір 1), ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купила житловий будинок з господарчими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 та складається в цілому з будинку дерев`яновалькованого, облицьованого цеглою на три кімнати, загальною жилою площею 49.00 кв.м, окремо сарай та погріб, жилий будинок, розташований на держземфонді, розміром 1516.2 кв.м. /а.с.4-5/

Згідно договору купівлі - продажу від 30 червня 2011 року, ОСОБА_4 (ПРОДАВЕЦЬ) передала, а ОСОБА_3 (ПОКУПЕЦЬ) прийняв у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 49.0 кв.м., загальною площею 101.2 кв.м., який розташований на приватизованій земельній ділянці розміром 0.1516 га. /а.с.6/

Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_2 , станом на 14 вересня 2015 року, при експлікації приміщень вказано, що житловий будинок складається з квартири 1, загальною площею 44.0 кв.м. /житлова площа - 18.3. кв.м./ та з квартири 2, загальною площею 55.1 кв.м /житлова площа - 29.5 кв.м./, а всього загальна площа 99.1 кв.м. /житлова - 47.8 кв.м./. /а.с.7-9/

Згідно копії паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона з 21 липня 1989 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 . /а.с.10-11/

Відповідно до довідки № 1072 від 11 травня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . /а.с.141/

22 листопада 2018 року за вих. № Сз-17870-1118 ПАТ «Житомиргаз» надано відомості, що за адресою АДРЕСА_1 відповідно до даних білінгової системи RGC Billing відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , з 01 липня 2015 року по даний час оплата не проводилась на показник 5005 м.куб., рахується заборгованість в сумі - 95.41 гривень. /а.с.189/

На виконання ухвали суду Відповідачем 2 - Попільнянською селищною радою 16 жовтня 2019 року складено Акт обстеження домоволодіння № 1 згідно якого, робочою комісією в складі начальника юридичного відділу Попільнянської селищної ради, депутата Попільнянської селищної ради, інспектора з питань благоустрою, відділу містобудування, архітектури, ЖКГ та інвестицій Попільнянської селищної ради з метою встановлення факту проживання ОСОБА_2 , проведено обстеження домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.207/, невід`ємним додатком до Акту є фото - звіт обстеження земельної ділянки /а.с.208/.

Згідно даного Акту, за результатами обстеження встановлено, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 знаходиться в занедбаному стані, будинок потребує ремонту, територія частково поросла чагарниками, паркан частково зламаний, у колодязі в воді плаває сміття, на час обстеження домоволодіння будинок був зачинений, ОСОБА_2 була відсутня. Комісія поспілкувалася із сусідами, а саме ОСОБА_7 , що проживає по АДРЕСА_5 (навпроти спірного будинку) та з ОСОБА_8 , що проживає по АДРЕСА_6 та зі слів сусідів встановлено, що ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 фактично не проживає, лише інколи навідується та наглядає за будинком. Згідно результатів обстеження комісія дійшла висновку, що ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 фактично не проживає.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру № 1, загальною площею 44.0 кв.м, житловою 18.3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Загальні положення порядку набуття права власності врегульовано Главою 24 Книги ІІІ Цивільного кодексу України.

Статтями 316, 317 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно частини першої, другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (частина перша статті 321 ЦК України)

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" (далі - Постанова № 5), можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Частиною першої, четвертої статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Пунктом 9 Постанови № 5 роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

В Постанові від 07 листопада 2019 року в справі № 683/1795/17 суд касаційної інстанції вказав, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю.

Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Звертаючись до суду Позивач вказала на те, що більше десяти років вона відкрито та добросовісно користується спірним домоволодінням та зі згоди попереднього власника в 2001 році здійснила перепланування в будинку, внаслідок чого в будинку на даний час є дві квартири, крім того вона вказує, що проживала у вказаному будинку зі згоди власника, яка була її свекрухою.

Власником спірного майна, право власності за набувальною давністю на яке просить визнати Позивач, була ОСОБА_4 , яка розпорядилася свої майном на власний розсуд, уклавши договір купівлі - продажу з Відповідачем 1. У вказаному договорі купівлі - продажу об`єктом продажу був цілий житловий будинок, жодних застережень, щодо наявності двох квартир, одна з який перебуває у користуванні Позивача, Договором не визначено.

Окремо слід зазначити, що дійсність вказаного Договору купівлі - продажу від 13 червня 2011 року, була предметом спору в цивільній справі № 288/779/14-ц - 2/288/2/19 та рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Попільнянська державна нотаріальна контора в Житомирській області про визнання договору купівлі - продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовлено. /а.с.223-226/

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року залишено без змін. /а.с.227-229/

В даних рішеннях встановлено, що Позивачем було подано позов до Відповідача 1 в цивільній справі № 619/1915/12 - 2/288/20/13 про визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку та в задоволенні вказаного позову ОСОБА_2 також було відмовлено.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За відсутності хоча б однієї із вказаних умов право власності за набувальною давністю на майно не може бути визнано.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до статті 344 ЦК України, є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (пункту 9 Постанови № 5).

Оцінюючи встановлені у справі обставини суд вважає доведеним, що Позивачу на момент подачі позову було відомо, що власником житлового будинку є Відповідач 1, та жодного розмежування будинку на дві квартири, у встановленому законодавством порядку, здійснено не було, а тому зазначене унеможливлює набуття житлового будинку Позивачем у власність за давністю володіння, відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України, оскільки у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном.

Для застосування набувальної давності, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Позивач зауважувала на тому, що вона проживала у вказаному будинку з дозволу попереднього власника, що свідчить про те, що Позивач знала, що вона володіє чужою річчю та у неї немає правових підстав для набуття права власності на будинок, або його частину. На момент, коли Позивач почала проживати в спірному домоволодінні, власник домоволодіння був відомий та не відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та в даних правовідносинах така ознака, як добросовісність володіння Позивачем спірним будинком відсутня.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять добросовісність набуття нею спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю, вона знала, що володіє річчю не на визначених законом підставах, належних доказів відмови власника від права власності на нерухоме майно суду надано не було, а навпаки надано докази, що попередній власник майна розпорядився ним вчинивши продаж будинку.

Крім того, під час розгляду справи також встановлено, що Позивач в спірному будинку на даний час не проживає, лише інколи навідується.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; статтями 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 344 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , територіальної громади смт.Попільня в особі Попільнянської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник