Єдиний унікальний номер: 378/1189/19
Провадження № 2/378/324/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

представника позивача: Кузьменка В.М. ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Ставище справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаною позовною заявою ТОВ „Споживчий центр" з посиланням на те, що 25 травня 2019 року між ТОВ „Споживчий центр" та відповідачем укладений кредитний договір 25.05.2019-100004880, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 8000 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим строком повернення кредиту до 8 червня 2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 2240 гривень. Сторонами строки повернення кредиту та процентів не переносилися. До теперішнього часу відповідач не сплатив позивачу заборгованість, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, в зв`язку з чим повинен сплатити останньому штраф, який відповідно до умов договору становить 18201,60 гривень. Проте, позивач просить суд стягнути з відповідача частину штрафу в розмірі 4000 гривень.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ „Споживчий центр" заборгованість за вказаним кредитним договором та штраф в розмірі 14112 гривень, а також на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1921 гривню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позові. У відповіді на відзив (а. с. 43-46), зазначив, що ТОВ «Споживчий центр» внесене до реєстру фінансових установ та товариству видано безстрокову ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензія на провадження здобувачем ліцензії визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, оформлюється органом ліцензування в електронному вигляді. Видача ліцензії на паперовому носії не передбачена законом. Тому твердження відповідача, що позивач діяв не законно та не мав права укладати з відповідачем кредитний договір є безпідставними. ОСОБА_2 підтвердила своїм підписом вищезазначеному договорі, що їй надана інформація, зазначена в частині другій ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». В кредитному договорі відсутні умови сплати плати за користування кредитом та він не містить будь-яких інших прихованих або щомісячних платежів та комісій, крім тих які встановлені п.1.4. кредитного договору. Відповідно до п.5.4 кредитного договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом. У 90-й день невиконання зобов`язань відсоток (відсоткова ставка штрафу) становив 180 %, оскільки зріс з розміру 2% у перший день невиконання до розміру 180% у 90-й день невиконання і становить 18 201,60 грн. Проте, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 4000 грн., що відповідає принципам розумності, справедливості, добросовісності та пропорційності, оскільки вдвічі менше суми виданого кредиту та складає всього 39,07% від суми невиконаного відповідачем зобов`язання. Позивачем ще до подання позову неодноразово направлялись відповідачу досудові вимоги про сплату заборгованості. Однак, ні кредит, ні проценти за користування ним відповідач не сплатила позивачу до теперішнього часу. Твердження відповідача про те, що їй не була надана інформація, необхідна для укладення договору, або про несправедливість умов кредитного договору є недостовірною та, на думку позивача, наданою з метою створення штучних підстав для уникнення відповідальності за порушення договору.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме 7900 грн. кредиту та 2212 грн. плату за користування кредитом. 4000 грн. штрафу не визнала, оскільки для неї це завелика сума та подала до суду відзив на позовну заяву (а. с. 32-37), в якому зазначила, що позивачем до позовної заяви не додано доказів, що ТОВ «Споживчий центр» є банком або фінансовою установою і, відповідно, має право на видачу кредитів. Крім того, кредитний договір укладений між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 не містить усіх необхідних реквізитів та інформації, передбаченої ст. 6 та ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема про механізм захисту прав споживача, реквізитів органу, який здійснює державне регулювання ринку фінансових послуг, відомостей про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов`язковому оприлюдненню тощо. Крім того, умовами кредитного договору встановлено невиправдано великий, зростаючий в арифметичній прогресії (такий, що збільшується на 2 % щодня починаючи з розміру 2% в день) штраф за прострочення повернення суми боргу. Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 18201,60 грн. відповідно до розрахунку, наведеного в додатку № 1 до даної позовної заяви. Однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу в розмірі 4000 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, відповідача та дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ „Споживчий центр" є юридичною особою, яка зареєстрована як фінансова установа відповідно до розпорядження Держфінпослуг та якій надано безстрокову ліценцію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 47), копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а. с. 48), копією розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28 лютого 2017 року № 438 „Про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю „Споживчий Центр" ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а. с. 49).

25 травня 2019 року між ТОВ „Споживчий центр" та відповідачем укладений кредитний договір 25.05.2019-100004880, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 8000 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим строком повернення кредиту до 8 червня 2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 2240 гривень, що підтверджується копіями вказаного кредитного договору (а. с. 5-6) та видаткового касового ордеру (а. с. 7).

Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись відповідно до умов вищевказаного договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до пункту 1.1 договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із п. 1.4 договору строк користування кредитом становить 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення кредиту до 8 червня 2019 року та платою процентів за користування кредиту в розмірі 2240 грн.

Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 8000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 25 травня 2019 року (а.с. 7). Відповідач в судовому засіданні підтвердила отримання даних коштів.

ОСОБА_2 належним чином не виконала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, своєчасно не повернула кредит, не сплатила проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вказаним договором, яка становить 10240 грн., та складається з: 8000 грн. - розмір кредиту; 2240 грн. - відсотки за користування кредитом (а.с. 4).

Згідно п. 5.4 кредитного договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання (а.с. 5).

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору у разі несплати кредиту та/або процентів у строки встановлені договором, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів до позичальника може бути застосований штраф згідно п. 5.4. кредитного договору.

Сторони на власний розсуд визначили зміст п. 5.4 кредитного договору в частині встановлення штрафу, розмір якого щодня зростає на 2% починаючи від 2% у перший день виконання, що відповідає положенням ч. 1 ст. 627 ЦК України. Вказаний пункт кредитного договору, яким встановлено порядок розрахунку розміру відсотку штрафу, не визнаний недійсним в судовому порядку.

Сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 18201,60 грн., відповідно до розрахунку, наведеного у додатку №1 до даної позовної заяви (а.с. 4).

Однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 4000, що не є відмовою позивача від права на стягнення іншої частини штрафу у майбутньому.

Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2, 3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77-80 ЦПК України визначено поняття належності, допустимості, достатності, достовірності доказів.

Відповідач на підтвердження зазначених у відзиві заперечень щодо наявності у неї двох малолітніх дітей, яких вона фактично виховую та утримую сама без допомоги з боку чоловіка, належних доказів не надала, а у судовому даних обставин не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки ОСОБА_2 порушила зобов`язання встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи не має, з неї слід стягнути на користь ТОВ „Споживчий центр" заборгованість по кредитному договору 25.05.2019-100004880 від 25 травня 2019 року в сумі 14112 гривень.

Судовий збір в сумі 1921 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 551, 638, 1049, 1050 ч. 2, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-83, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр" задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр" заборгованість по кредитному договору 25.05.2019-100004880 від 25 травня 2019 року в сумі 14112 (чотирнадцять тисяч сто дванадцять) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Споживчий центр" на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 12 грудня 2019 року.

Суддя Т. Н. Скороход