Провадження № 2/760/551/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Багрової Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача належні їй грошові кошти, розміщені на рахунках АК КБ»ПриватБанк», а саме:

-за рахунком НОМЕР_1 в розмірі 17 636, 73 доларів США, 3 % річних в розмірі 1 362, 62 доларів США, що еквівалентно 35 441, 74 гр., 3 % вартості послуг, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 490 477, 46 доларів США, що еквівалентно 12 757 318, 73 гр.;

-за рахунком НОМЕР_2 в розмірі 7 538, 23 гр., 3 % річних у розмірі 582, 41 гр., інфляційне збільшення в сумі 5 745, 82 гр., 3 % вартості послуг, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 209 638, 18 гр.;

-за рахунком НОМЕР_3 в розмірі 6 527, 40 Євро, 3 % річних в розмірі 504, 31 Євро, що еквівалентно 14 695, 59 гр., 3 % вартості послуг, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 181 526, 99 Євро, що еквівалентно 2 375 696, 48 гр.;

-за рахунком НОМЕР_4 в розмірі 183 407, 61 гр., 3 % річних в розмірі 14 170, 12 гр., суму інфляційного збільшення в розмірі 139 797, 62 гр., 3 % вартості послуг, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 5 100 565, 63 гр.;

-за рахунком НОМЕР_5 в розмірі 135 024, 71 гр., 3 % річних в розмірі 10 432, 05 гр., суму інфляційного збільшення в розмірі 102 919, 03 гр., 3 % вартості послуг, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 755 037, 19 гр.;

-за рахунком НОМЕР_6 в розмірі 5, 76 гр., 3 % річних в розмірі 0, 45 гр., суму інфляційного збільшення в розмірі 4, 39 гр., 3 % вартості послуг, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 160, 19 гр.;

-за рахунком НОМЕР_7 в розмірі 38 888, 06 доларів США., 3 % річних в розмірі 3 004, 50 доларів США, що еквівалентно 78 147, 04 гр., 3 % вартості послуг, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 1 081 476, 95 доларів США, що еквівалентно 28 129 215, 46 гр.;

-за рахунком НОМЕР_8 в розмірі 163, 93 доларів США., 3 % річних в розмірі 12, 67 доларів США, що еквівалентно 329, 54 гр., 3 % вартості послуг, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 4 558, 89 доларів США, що еквівалентно 118 576, 72 гр.

Посилається в позові на те, що нею в ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі анкет - заяв були відкриті банківські карткові рахунки та отримані електронні платіжні засоби - платіжні картки, а також на підставі договорів відкрито депозитні рахунки.

14 вересня 2012 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір №SAMDN0303 (вклад Депозит «VIP») та внесені кошти на рахунок, відкритий для обслуговування даного депозиту у сумі 80 000, 00 гр.

В цей же день між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір №SAMDN9567 (вклад Депозит «VIP») та внесено кошти на рахунок, відкритий для обслуговування даного депозиту, у сумі 20 000, 00 доларів США.

Станом на 15 червня 2017 року нею були відкриті в банку наступні рахунки з розміщеними грошовими коштами на них, а саме:

-НОМЕР_1 в розмірі 17 636, 73 доларів США;

-НОМЕР_2 в розмірі 7 537, 23 гр.;

-НОМЕР_3 в розмірі 6 527, 40 Євро;

-НОМЕР_4 в розмірі 183 407, 61 гр.;

-НОМЕР_5 в розмірі 135 024, 71 гр.;

-НОМЕР_6 в розмірі 5, 76 гр;

-НОМЕР_7 в розмірі 38 888, 06 доларів США;

-НОМЕР_8 в розмірі 163, 93 доларів США.

Всього на банківських рахунках знаходилося 325 976, 31 гр., 546 688, 72 доларів США та 6 527, 40 Євро.

18 листопада 2014 року банк без належних правових підстав, без повідомлення заблокував її банківські рахунки, що унеможливило користування платіжними картками, та перестав надавати будь - які платіжні послуги за ними.

З метою врегулювання даного питання вона з 28 листопада 2014 року вела переговори та листування з банком.

Листом від 11 грудня 2014 року на її звернення щодо блокування коштів на її рахунках банком було повідомлено, що блокування її рахунків не здійснювалося.

Листом від 12 березня 2015 року її повторно було повідомлено, що банком не здійснювалося блокування її рахунків, а також повідомлено на те, що платіжні доручення для вчинення банківських операцій можуть бути надані в паперовому вигляді у відділенні банку.

16 березня 2015 року вона звернулася у відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Микільсько - Ботанічна, 2/14, де їй було відмовлено у виконанні платіжного доручення на перерахування грошових коштів з її рахунку на інший рахунок, відкритий в ПАТ «Перший український міжнародний банк», без зазначення причини.

В листі від 25 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на її зверення повідомив, в яких випадках має право відмовитися від обслуговування клієнта, його карток та рахунків, разом з тим так і не було вказано конкретної причини та підстави блокування її рахунків.

Не дивлячись на вжиті нею заходи її рахунки залишаються заблокованими.

Виходячи з цього, допущених відносно неї відповідачем порушень цивільного законодавства та Закону України «Про захист прав споживачів», просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України надав суду відзив на позовну заяву, в якому посилаться на те, що взаємовідносини банку та клінта з перерахуваня коштів з належного клієнту рахунка регулюється Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до підпункту 1 п. 21.1. ст. 21, 22.3, 22.4 ст. 22 Закону ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує.

Підпунктами 7.1, 7.2 пункту 7 постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року №492 визначено, що видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, іншими уповноваженими на це особами.

Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб).

Фізична особа-резидент додатково має пред'явити документ, виданий контролюючим органом, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків. Довірена особа має заповнити нову картку із зразками підписів і зазначити зразок свого підпису.

На підставі цих документів уповноважений працівник банку здійснює ідентифікацію та верифікацію довіреної особи.

Порушення способу подання розрахункових документів унеможливлює здійснення необхідних заходів щодо ідентификації клієнтів, передбачених ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» .

Окрім того, відповідно до п. 3.1 Глави 3 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою НБУ від 21 січня 2004 року №22, платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції.

Виходячи з того, що надане позивачкою в березні 2015 року до відділення банку платіжне доручення не відповідало даним положенням, не було нею підписане, воно не могло бути задоволене.

Крім того, ведення касовий операцій та дії працівників банку при видачі грошових коштів врегульовано Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174.

Вважає, що позивачкою не надано доказів подання до ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином оформлених розрахункових документів про перерахування або видачу коштів, або інших доказів, які б підтверджували відмову в перерахуванні коштів з її рахунків або ж їх видачу через каси банку в розумінні вимог вищезгаданих законів та підзаконних актів.

Крім того, 06 квітня 2018 року за заявою позивачки від 05 квітня 2018 року залишок коштів з її рахунків перерахований на підставі її заяви на інший рахунок у іншому банку, а рахунки в АТ КБ»Приватбанк» закриті.

Вважає, що з вини банку права позивачки порушені не були, а тому просить у позові відмовити.

Представником позивача була надана відповідь на відзив, якою останній зазначив, що в приведених відповідачем нормативних актах не вказано про обов'язкову особисту явку і подачу до відділення банку розрахункового документу особою, яка має намір перерахувати грошові кошти на інші рахунки.

Також даними нормами не встановлено стандартизовану форму для платіжного доручення.

Крім того, позивачка особисто шляхом подачі письмової заяви про перерахування грошових коштів мала намір повернути кошти, які належать їй на законних підставах, і які незаконно були заблоковані банком.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, вихоячи з наступного.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч.1,3 ст.1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Судом встановлено, що 14 вересня 2012 року між сторонами був укладений Договір №SAMDN0303 (вклад Депозит «VIP»), відповідно до якого позивачкою були внесені кошти на рахунок, відкритий для обслуговування даного депозиту, в сумі 80 000, 00 гр., що підтверджується квитанцією №378940649 від 14 вересня 2012 року.

В цей же день між сторонами був укладений Договір №SAMDN9567 (вклад Депозит «VIP»), відповідно до якого нею були внесені кошти на рахунок, відкритий для обслуговування даного депозиту, в сумі 20 000, 00 доларів США, що підтверджується квитанцією №378937583 від 14 вересня 2012 року.

Згідно з довідками ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 травня 2017 року №J07D-4FTU-HT84-9CD3 та від 25 травня 2017 року №13903985/7072814, у позивачки відкриті наступні рахунки в банку з наступним розміром коштів на них, а саме:

-НОМЕР_1 в розмірі 17 636, 73 доларів США;

-НОМЕР_2 в розмірі 7 537, 23 гр.;

-НОМЕР_3 в розмірі 6 527, 40 Євро;

-НОМЕР_4 в розмірі 183 407, 61 гр.;

-НОМЕР_8 в розмірі 163, 93 доларів США.

-НОМЕР_5 в розмірі 135 024, 71 гр.;

-НОМЕР_6 в розмірі 5, 76 гр;

-НОМЕР_7 в розмірі 38 888, 06 доларів США.

/ а.с.6 - 13 /

Встановлено та підтверджено сторонами, що 06 квітня 2018 року за заявою позивачки від 05 квітня 2018 року залишок коштів з її рахунків у ПАТ КБ »Приватбанк» був перерахований на її рахунок№6521, відкритий у ПАТ «ПУМБ», а рахунки закриті.

Відповідно до листа ПАТ «ПУМБ» від 25 квітня 2018 року №К12-50.5/69 на рахунок позивачки №6521, відкритий у ПАТ «ПУМБ», зараховані коти в розмірі 2 012 762, 47 гр.

/ а.с.66 - 74; 104; 123 /

Дані обставини представник позивачки в судовому засіданні підтвердив.

За таких обставин, задоволення завяи позивачки про перерахування коштів з її рахунків у іншу банківську установу, підстави для задоволення вимог позивачки частині стягнення коштів, які були розміщені на рахунках відповідача, відстуні.

З наданих позивачкою чеків вбачаться, що 13 березня 2015 року була відхилена операція по зняттю коштів через банкоматам з належної позивачці картки НОМЕР_4, а 16 березня 2015 року забракована операція по перерахуванню коштів у розмірі 10 000, 00 гр. з даної картки на іншу,належну їй, НОМЕР_9 у ПАТ «ПУМБ» в м. Києві.

/ а.с.19 - 21 /

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, пояснити відмову у вчиненні цих операціїй по картковому рахунку позивачки, не зумів.

Як зазначено вище, за ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Даний обов»язок, визначений законом, відповідач не виконав.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 цього кодексу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Виходячи з цих обставин, невиконання відповідачем укладеного з позивачкою договору, порушення зобов»язання про перерахування коштів за дорученням позивачки, як клієнта банку, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків та річних за період часу з 13 березня 2015 року і до 15 червня 2017 року, як про це просить позивачка, тобто за 818 днів затримки, що становить відповідно:

-703. 56 гр. річних / 10 000.00 х 3% х 818 днів:365 : 100 = 703.56 /

-5 759, 29 гр. інфляційних збитків, розрахованих електронним калькулятором інфляційних збитків.

Звертаючись до суду, позивачка просить стягнути з відповідача дані санкції з 18 листопада 2014 року, тобто за 941 день затримки, посилаючись на те, що саме з цієї дати були заблоковані її рахунки.

В той же час, яким чином це було нею визначено, по якому рахунку та внаслідок якої вчиненої нею операції, не зазначила.

Враховуючи, що будь-яких доказів блокування рахунків з 18 листопада 2014 року, як на це посилається позивачка, остання суду не надала, окрім переписки з банком, підстави для стягнення річних та інфляційних збитків з цього період часу відсутні.

Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача пені в порядку ч.5 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів», виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Заперечуючи проти позову в цій частині представник відповідача посилався на те, що спір в цій частині виник з приводу виконання умов укладеного з позивачкою карткового рахунку.

Вважає, що розміщення вкладником банку коштів на банківському рахунку та банківський вклад не є ані роботою, ані продажем товару, оскільки банк не отримує винагороди за користування коштами, а навпаки, сплачує проценти за період користування ними.

Суд вважає обґрунтованими заперечення представника відповідача в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.32.1, 32.2 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу,

якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Така ж відповідальність встановлена і п.1.1.5.22 Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ»ПриватБанк», приднанням позивачки до яких були встановлені договірні відносини з банком.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, укладені між сторонами договори карткових рахунків є договором приєднання.

Позивачка, підписави заяву про відкриття карткового рахунку, погодилася з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з її заявою складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору.

Як зазначено вище в статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, як Законом України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» так і Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ»ПиватБанк» визначена відповідальність у разі неналежного виконання банком покладених на нього зобов»язань у вигляді пені в розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого зобов»язання.

Виходячи з цього, норми Закону України « Про захист прав споживачів» на відносини клієнта з банком по договору карткового рахунку не поширюється, а така відповідальність, як пеня, застосовується в порядку та розмірах, визначених Законом України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ»ПриватБанк».

Це відповідає правоій позиції, викладеній Верхомним Судом у постанові від 11 липня 2018 року в справі № 470/493/17; провадження № 61-12724св18, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

В свою чергу, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Заперечуючи проти позову, представник відповідача, окрім невизнання позову, заявив про пропуск позивачкою строку позовної давності в частині стягнення пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Виходячи з цих обставин, пропуску позивачкою строку звернення до суду в частині вимог про стягення пені, суд не знаходить підстав для задоволення її вимог у цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

З заяв позивачки до банку вбачається, що відповідачем з листопада 2014 року обмежено її право користування грошовими коштами, внесеними до банку, які знаходилися на всіх її рахунках.

Саме в зв»язку з цим позивачка просила стягнути з відповідача грошові кошти, що зберігалися на її рахунках, а також фінансові санкції за порушення умов договорів - пеню, річні та інфляційні збитки.

З листів ПАТ КБ»ПриватБанк» вбачається, що право позивачки на користування грошовими коштами не обмежувалося, її рахунки банком не блокувалися.

На цьому ж наполягав представник відповідача в судовому засіданні.

В квітні 2018 року рахунки позивачки в АТ КБ»ПриватБанк» закриті, кошти з них перераховані за заявою позивачки в іншу банківську установу.

/ а.с.14; 17 - 18; 23 - 26; 118 - 121 /

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Обгрунтовуючи вимоги позивачки та її право на стягнення з відповідача коштів та фінансових санкцій за неналежне виконання умов договорів, представник позивачки надав суду копії витягів по карткових рахунках позивачки через банківську систему Приват24, з яких вбачається, що картки позивачки заблоковані.

Однак, з наданих представником позивачки виписок вбачаться, що виконані вони станом на 05 грудня 2017 року і будь-яких даних про те, з якого моменту картки були заблоковані, не містять.

Крім того, до суду позивачка звернулася 17 червня 2017 року і доказів блокування рахунків станом на час звернення до суду, окрім рахунку, приведеного вище - НОМЕР_4,також не надала.

/ а.с.85 - 98 /

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави вважати блокування рахунків позивачки станом на час її звернення до суду відстуні, а тому не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки в цій частині.

Встановлено також, що 16 березня 2015 року позивачка надіслала до відділення банку ПАТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Микільсько - Ботанічна, 2/14, платіжне доручення про перерахування коштів у розмірі 180 000, 00 гр. на її рахунок у ПАТ «ПУМБ» в м. Києві.

Встановлено та підтверджено представником відповідача дане доручення банком виконане не було.

Відповідно до п. п.1, 6 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Пунктом 1.35 ст. 1 Закону визначено, що розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Пунктом 1.30 ст. 1 даного Закону передбачено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 22.3, 22.4 ст. 22 Закону розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує.

Представник позивачки в судовому засіданні зазначив і це підтверджується супровідним листом позивачки,платіжне доручення на виконання було позивачкою направлене, а не подане до відділення банку.

/ а.с.18 - 19; 122

Як зазначив представник відповідача і це підтверджується копією платіжного доручення, при наданні його до банку з вимогою перерахування коштів на рахунок позивачи НОМЕР_9 у ПАТ «ПУМБ» в м. Києві, рахунок НОМЕР_10, з якого позивачка просила ПАТ КБ»ПриватБанк» здійснити перерахування коштів, у банку на її ім»я не обліковувався.

Крім того, з наданої представником позивача копії платіжного доручення вбачається, що воно перед подачею до банку не було підписано позивачкою, як клієнтом.

З супровідного листа до платіжного доручення вбачається, що воно було позивачкою надіслано до банку, а не подано особисто.

/ а.с. 19; 80; 122 /

Як зазначено вище, видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються в порядку, визначеному підпунктами 7.1, 7.2 пункту 7 постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року №492, та п. 3.1 Глави 3 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою НБУ від 21 січня 2004 року №22.

Форма платіжного доручення має відповідати додатку 2 до цієї Інструкції.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що порушення позивачкою порядку подання платіжного доручення та невідповідність його встановленій формі унеможливило здійснення необхідних заходів щодо ідентификації клієнта, передбачених ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також його виконання.

Виходячи з цього, суд вважає дії банку при відмові від здійснення переказу грошових коштів з неіснуючого рахунку та виконання доручення позивачки, як клієнта, на перерахування коштів, обгрунтованими.

Суд не приймає до уваги заперечення представника позивачки в судовому засіданні та викладені в запереченні на відзив щодо відстуності у позивачки обов»язку особистої явки до банку та подачі платіжного доручення з метою перерахування коштів на інший рахунок, оскільки такі твердження спростовуються викладениим вище Законом України"Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нрмативними актами Національного банку України, які регулюють дані питання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640, 00 гр. судового збору.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 20, 526, 610, 611, 625, 626 - 628, 634, 1066, 1067, 1068, 1069, 1073, 1074 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів у Україні», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк »ПриватБанк» / 01001 м. Київ вул. Грушевського, 1Д, / на користь ОСОБА_3 / АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_11 / 703, 56 гр. річних та 5 759, 29 гр. інфляційних втрат.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк»ПриватБанк» / 01001 м. Київ вул. Грушевського, 1Д, / 640, 00 гр. судового збору на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 січня 2019 року.

Суддя: Л.А.Шереметьєва