справа №643/8695/17
провадження №2/619/63/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Калиновської Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Суржкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дергачі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2017 ОСОБА_3 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2018 вказану справу направлено за підсудністю до Дергачівського районного суду Харківської області.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року прийнято до провадження вказану цивільну справу.

Так, позивач, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, який в процесі розгляду справи нею був уточнений, в остаточній редакції позивач просила суд визнати легковий автомобіль марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску та причеп ЛЕВ 183121, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2014 року випуску обєктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача; визнати рівними частки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в праві власності на легковий автомобіль марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску та на причеп ЛEB 183121, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2014 року випуску; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобілю марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, у сумі 50000,00 грн.; визнати за позивачем, ОСОБА_6 право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на: легковий автомобіль марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на причеп ЛEB 183121, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2014 року випуску; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини причепа ЛEB 183121, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2014 року випуску у сумі 3400,00 грн.; припинити право власності ОСОБА_2 на автомобіль «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2970,00 коп. та витрати повязані з правничою допомогою адвоката за представництво в суді в розмірі 8000,00 грн.

ОСОБА_2 в свою чергу звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просив визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль «Volkswagen Transporter» 2007 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 26.10.2016; визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: м. Харків, Салтівське шосе 250-а, кв. 387; визнати за ним право власності на 1/2 частину причепу ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, дата реєстрації 12.09.2014.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року обєднані в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_3 посилалася на те, що 11.11.2011 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2017 було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину, малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач за первісним позовом, ОСОБА_3, вказує, що в період шлюбу та за спільні кошти нею разом з відповідачем було придбано наступне рухоме майно, яке підлягає поділу: автомобіль «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску; причеп ЛEB 183121, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2014 року випуску.

Крім того, ОСОБА_3Ю просить припинити право власності відповідача на вказаний автомобіль, у звязку з тим, що вона в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просить суд виділи їй на праві власності автомобіль «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску та стягнути з відповідача на її користь судові витрати на отримання правової допомоги в сумі 8000, 00 грн. та суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 зазначає, що 11 листопада 2011 року між ним та ОСОБА_6 було укладено шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №109. Від шлюбу у них народилась донька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб було розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2017.

За час перебування у шлюбі він постійно працював, мав постійний, хоч і неофіційний дохід та було придбано наступне майно: 1/2 квартири, що розташована за адресою: м. Харків, Салтівське шосе 250-а, кв. 387, право власності на вказану частину квартири було зареєстровано на відповідачку ОСОБА_8, автомобіль Volkswagen Transporter 2007 року випуску, білого кольору, ДНЗ АХ2692АО, дата реєстрації 26.10.2016; причеп ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, сірого кольору, ДНЗ АХ5757ХР зареєстрованого за ОСОБА_2, дата реєстрації 12.09.2014вказує, даний автомобіль був придбаний за його особисті кошти, які були в нього від продажу автомобілей, які належали йому на праві особистої приватної власності до реєстрації шлюбу. Так, вказаний автомобіль він купував за 100.000 тис. грн., згідно договору купівлі-продажу ТЗ від 01.06.2016, який додається до позову. Перед цим 31.05.2016 року він продав автомобіль Volkswagen Transporter Т4, 2002 року випуску, АХ4168ЕЕ.

Позивачем за первісним позовом, ОСОБА_6 подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого вона заперечувала проти задоволення зустрічного позову та просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість.

Представник ОСОБА_1, ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, що стосується зустрічної позовної заяви просили відмовити у її задоволенні посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечували проти позову ОСОБА_1 Наполягали на задоволенні зустрічної позовної заяви, з підстав наведених у ній.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши доводи учасників процесу, пояснення свідків, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

З матеріалів справи судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 11.11.2011 укладено шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №109.

Від шлюбу у сторін народилась донька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ВЛ №295428, яке видане Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 04.12.2012.

На підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2017 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано.

На теперішній час домовленості про добровільний розподіл майна, що є спільною власністю, між позивачем та відповідачем не досягнуто.

Матеріалами справи встановлено, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 придбано наступне майно:

- 1/2 квартири, що розташована за адресою: м. Харків, Салтівське шосе 250-а, кв. 387, право власності на вказану частину квартири було зареєстровано на відповідачку ОСОБА_8, підставою набуття права власності на вказану частину квартири є договір купівлі-продажу від 17.10.2016р., засвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11; згідно заяви ОСОБА_2 від 03.10.2016 засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_12 права власності на вказану частку квартири ОСОБА_2 не набував;

- автомобіль Volkswagen Transporter 2007 року випуску, білого кольору, ДНЗ АХ2692АО, дата реєстрації 26.10.2016;

- причеп ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, сірого кольору, ДНЗ АХ5757ХР, дата реєстрації 12.09.2014.

Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Що стосується автомобіля Volkswagen Transporter 2007 року випуску, білого кольору, ДНЗ АХ2692АО, дата реєстрації 26.10.2016, та причепу ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, сірого кольору, ДНЗ АХ5757ХР, дата реєстрації 12.09.2014 суд зазначає наступне.

В первісному позові ОСОБА_3 просить стягнути з неї на користь ОСОБА_2 половину вартості автомобіля, як компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності. Стосовно причепу, ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини причепа ЛEB 183121, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2014 року випуску.Проте, згідно поданого зустрічного позову ОСОБА_2 просив визнати за ним в цілому право власності на автомобіль; визнати за ним право власності на 1/2 частину причепу та на 1/4 частини квартири, що розташована за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 250-а кв.387.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, вказане майно придбано під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбу.

Згідно ч.1 ст.68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до приписів ст.71СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна,що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Статтею 365ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, оскільки позивач, за первісним позовом, предявивши вказаний позов, фактично погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість частки відповідача у праві спільної сумісної власності на автомобіль, однак відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не внесла, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та визначає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, визнавши за ОСОБА_13Юправо власності на 1/2 частину автомобіля марки Volkswagen Transporter 2007 року випуску, білого кольору, ДНЗ АХ2692АО, дата реєстрації 26.10.2016. Що стосується причепу, то суд вважає необхідним залишити його в спільній частковій власності, визнавши право власності по 1/2 частині за кожним.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Що стосується 1/2 частини квартири розташована за адресою: м. Харків, Салтівське шосе 250-а, кв. 387, то суд зазначає, право власності на вказану частину квартири було зареєстровано на відповідачку ОСОБА_8, підставою набуття права власності на вказану частину квартири є договір купівлі-продажу від 17.10.2016р., засвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11

Дійсно вказана 1/2 частина квартира була придбана сторонами в період шлюбу, проте як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 03.10.2016 засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_12, гроші, за які ОСОБА_3, придбала 1/2 частку квартири №387, що знаходиться в місті Харкові, Салтівське шосе, буд.250-А, є об'єктом її особистої приватної власності, ці гроші були їй подаровані її батьками. Будь-які грошові кошти, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя на придбання вищевказаної частки квартири не використовувалися, в звязку з чим права власності на вказану частку квартири ОСОБА_2 не набував та вказане нерухоме майно вважається її особистою приватною власністю.

Між тим, під час судового розгляду за клопотанням позивача за первісним позовом в якості свідка була допитана ОСОБА_4, яка підтвердила той факт, що 1/2 частина квартири, була придбана за грошові кошти, які не були обєктом спільної сумісної власності подружжя. Що до іншого майна, а саме автомобіля та причепу зазначила, що вказане майно придбано сторонами в період перебування ними в зареєстрованому шлюбі.

Таким чином відсутні підстави для задоволення вимоги зустрічної позовної заяви, щодо розподілу вказаної частини квартири.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та часткове задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2

У зв'язку із частковим задоволенням первісного позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати, за сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2134 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму витрат за надання правничої допомоги, проте дана вимога є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду підтверджень вказаного.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску та 1/2 частину причепу ЛЕВ 183121, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2014 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2134,00 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску та 1/2 частину причепу ЛЕВ 183121, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2014 року випуску.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суддя Л. В. Калиновська