Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 161/17164/16-ц

провадження № 61-21502св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Луцька міська рада Волинської області,

третя особа - відкрите акціонерне товариство «Луцьке АТП 10727»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2017 року в складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Стрільчука В. А., Бовчалюк З. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луцької міської ради Волинської області, третя особа - відкрите акціонерне товариство «Луцьке автотранспорте підприємство 10727» (далі - ВАТ «Луцьке АТП 10727»), про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу

від 26 серпня 2015 року, укладеного з ОСОБА_2 , він є власником нежитлової будівлі центральної диспетчерської служби (А-1), загальною площею 179,0 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Указана будівля розташована на земельній ділянці, кадастровий номер :11:126:0034, площею 0,0200 га, з цільовим призначенням для реконструкції та обслуговування будівлі центральної диспетчерської служби. Користувачем такої земельної ділянки на праві постійного землекористування, як на час укладення договору купівлі-продажу, так і на даний час формально виступало і продовжує виступати ВАТ «Луцьке АТП 10727».

Вважав, що земельна ділянка нерозривно пов`язана із будівлею, яка на ній розташована і не може функціонувати без цієї ділянки. Неможливість користування нею ніким іншим, окрім власника будівлі, зокрема і при його зміні, прямо обумовлена законом. Також вважав, що перехід до нього права власності на будівлю центральної диспетчерської служби на підставі укладеного 26 серпня 2015 року договору купівлі-продажу, коли продавець юридично за собою права постійного користування земельною ділянкою не оформлював, жодним чином не може позначитись на безумовному його праві на отримання цієї земельної ділянки у постійне користування, наданої першому власнику будівлі - ВАТ «Луцьке АТП 10727». Проте при зверненні з цього питання до управління містобудування та архітектури Луцької міської ради Волинської області позивачу було надано відповідь про те, що спірна земельна ділянка може бути надана лише в оренду, а не в постійне користування, посилаючись на вимоги статті 92 ЗК України.

Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка, на якій розміщена належна йому на праві власності будівля, цільове призначення якої полягає в обслуговуванні та забезпеченні належного стану останньої, не може перейти йому інакше, ніж на праві постійного користування та ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,020 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня

2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер :11:126:0034, площею 0,0200 га, розташованою по АДРЕСА_1 , цільове призначення: землі житлової та громадської забудови - для реконструкції та обслуговування будівлі центральної диспетчерської служби, без зміни її цільового призначення, у зв`язку з переходом до ОСОБА_1 права власності на будівлю центральної диспетчерської служби, розміщеної на вказаній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня

2015 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником нежитлової будівлі, розташованої на спірній земельній ділянці, а тому одночасно з набуттям права власності на таку будівлю він набув у відповідності до вимог статті 120 ЗК України та 377 ЦК України право на спірну земельну ділянку, яка нерозривно пов`язана із такою будівлею, без зміни її цільового призначення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2017 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що попередній власник будівлі не мав права постійного користування спірною земельною ділянкою та користувався нею на умовах оренди, а тому вимоги позивача щодо передачі спірної земельної ділянки йому у постійне користування є безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що між попереднім власником будівлі центральної диспетчерської служби, яка розташована на спірній земельній ділянці, та між первісним власником такої будівлі не укладалися договори оренди цієї земельної ділянки. Попередній власник під час набуття права власності на таку будівлю юридично своє право на постійне користування не оформлював, а тому така ділянка формально перебуває у первісного власника будівлі у постійному користуванні. У зв`язку із чим, заявник вважає, що до нього у відповідності до вимог статей 120 ЗК України та 377 ЦК України з набуттям права власності на будівлю, яка розташована на спірній земельній ділянці, перейшло й право постійного користування такою земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Також посилався на те, що цільове призначення спірної земельної ділянки полягає виключно у забезпеченні належного санітарно-технічного стану та обслуговування будівлі центральної диспетчерської служби. Тобто спірна земельна ділянка нерозривно пов`язана із такою будівлею, яка на ній розміщена і не може функціонувати без цієї ділянки. Вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У липні 2017 року Луцька міська рада Волинської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 26 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого останній придбав нежитлову будівлю центральної диспетчерської служби (А-1), загальною площею 179,0 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 .

На час укладення вказаного договору вказана будівля належала ОСОБА_2 на праві приватної власності, яка раніше перебувала у власності у ВАТ «Луцьке АТП 10727».

Указана будівля розташована на земельній ділянці, кадастровий номер :11:126:0034, площею 0,0200 га, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови - для реконструкції та обслуговування будівлі центральної диспетчерської служби.

Відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 30 жовтня 1998 року, серії ІІ-ВЛ, № 001060 ВАТ «Луцьке АТП 10727» передано у постійне користування земельну ділянку в тому числі і спірну земельну ділянку.

На час набуття ОСОБА_2 права власності на будівлю центральної диспетчерської служби (А-1), загальною площею 179,0 кв. м, розташованої по

АДРЕСА_1 , він юридично не оформлював право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем у цивільному процесі є особа, яка притягується судом до відповіді за порушення, оспорення або невизнання прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача. У передбачених законом випадках відповідачами можуть бути й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Для врегулювання спору до судового розгляду суд з`ясовує: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду (частина третя статті 130 ЦПК України 2004 року).

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 просив визнати право постійного користування земельною ділянкою, яка була надана у постійне користування ВАТ «Луцьке АТП 10727».

У справі, яка переглядається, фактично вирішується питання про позбавлення права постійного користування ВАТ «Луцьке АТП 10727» земельною ділянкою. У такому разі вирішення позовних вимог, спрямованих на втручання у право особи на постійне користування спірною земельною ділянкою, яку визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу.

Отже, в порушення вимог вищенаведених правових норм суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, а апеляційний суд на зазначені порушення закону належної уваги не звернув.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 455/1496/16-ц (касаційне провадження № 14-279цс19).

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції на стадії розгляду справи позбавлений права залучити до участі у справі сторону, зокрема співвідповідача, а суд першої інстанції на порушення вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, всупереч статті 33 ЦПК України 2004 року не вирішив питання про залучення до участі у справі ВАТ «Луцьке АТП 10727» як співвідповідача, чим порушив норми процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило