Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 496/4028/15-ц

провадження № 61-34288св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Бежан Андрій В?ячеславович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2016 року у складі судді Галич О. П., додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року у складі судді Трушиної О. І., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д., та касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року у складі судді Галич О. П., ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 липня 2016 року у складі судді Галич О. П., рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2016 року у складі судді Галич О. П., додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року у складі судді Трушиної О. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г.,

Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась о суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, заборону виселення, переведення прав та обов`язків покупця.

Позовна заява мотивована тим, що між сторонами тривалий час існували спори з приводу користування жилим будинком по АДРЕСА_1 , власником якого був ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_1 . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 вересня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у виселенні позивачки і членів її родини, які проживають у будинку з 2000 року. Однак 10 серпня 2015 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договори купівлі-продажу спірного будинку і земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 було відомо про те, що позивачка і члени її родини проживають у будинку, він повинен був запропонувати перш за все їй, як наймачу, придбати будинок, правочин є нікчемним і вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, остаточно просила визнати недійсними договори купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, заборонити ОСОБА_3 виселяти її та членів її сім`ї та перевести на неї права і обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу земельної ділянки й житлового будинку.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16 листопада 2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежана А. В.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14 квітня

2016 року у задоволенні заяви представника позивача про залучення до участі у справі третьої особи - орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Біляївського районну Одеської області, - відмовлено.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19 липня

2016 року клопотання позивача про зупинення провадження та звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності статі 19 СК України та ЦК України, по цій цивільній справі, - залишено без задоволення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня

2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Бежан А. В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Додатковим рішенням Біляївського районного суду Одеської області від

02 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Бежан А. В., про заборону ОСОБА_3 виселяти ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з житлового будинку по АДРЕСА_1 та переведення на ОСОБА_1 прав і обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0647 га, що розташовані за адресою: село Усатове Біляївського району Одеської області, посвідчені

10 серпня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежан А. В. - залишено без задоволення.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив із правил встановлених статтею 220 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), оскілки при розгляді даного позову в мотивувальній частині рішення від 22 липня 2016 року висловлено позицію стосовно цих заявлених позовних вимог, проте в резолютивній частині було вказано лише про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

Ухвалою апеляційного суду від 25 травня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня

2016 року та додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційні скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог. При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність доводів ОСОБА_1 про те, що суд необґрунтовано відмовив у зупиненні провадження у справі і безпідставно відмовив у клопотанні про звернення суду першої інстанції до Верховного Суду України з ухвалою про порушення перед Конституційним Судом України питання щодо участі в судовому засіданні органу опіки та піклування для захисту прав неповнолітнього сина позивачки, у зв`язку з чим порушено право неповнолітньої дитини на проживання у будинку.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг:

14 червня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги.

ОСОБА_4 у поданій касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року, ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 липня 2016 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня

2016 року, додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 25 травня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що апеляційним судом не прийнято рішення щодо апеляційної скарги ОСОБА_4 , а також його позбавлено права мати свого представника.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня

2016 року, додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 25 травня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у зупиненні провадження у справі та зверненні до Конституційного Суду України щодо конституційності статті 19 СК України та ЦК України.

Доводи інших учасників справи:

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 надійшли заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 , у яких просить касаційну скаргу

ОСОБА_1 відхилити, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2016 року, додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суд Одеської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що касаційна скарга ОСОБА_1 не містить жодних правових підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Щодо заявлених клопотань:

Одночасно у касаційних скаргах заявники просять здійснювати розгляд даної справи за їх участю.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року відмовлено

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у задоволенні клопотань про здійснення розгляду справи за їх участю.

Рух касаційних скарг та матеріалів справи:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2016 року, додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від

02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

25 травня 2017 року у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Біляївського районного суду Одеської області.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року, ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 19 липня 2016 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня

2016 року, додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від

25 травня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року касаційні скарги разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено згідно норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Короткий зміст фактичних обставин справи, та мотиви, з яких виходить верховний Суд:

У справі, що переглядається, судами встановлено, що спірний житловий будинок і земельна ділянка належали на праві власності

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 17 лютого

2005 року (житловий будинок) та від 26 травня 2015 року (земельна ділянка).

На початку 2000-х років у спірний житловий будинок, без реєстрації, з дозволу власника, вселилась у якості члена сім`ї власника житлового будинку ОСОБА_2 - позивачка (його донька) разом із членами своєї родини.

Обставина того, що позивачка і члени її родини вселились у спірний будинок у якості членів сім`ї власника встановлена рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2013 року у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про виселення, а також рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 вересня

2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про виселення.

10 серпня 2015 року, на підставі договорів купівлі-продажу, ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 спірний житловий будинок разом із земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок.

На підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від

10 травня 2017 року у справі про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суди правильно виходили із того, що права позивача укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договором купівлі-продажу не порушені.

Доводи заявників про те, що: суд необґрунтовано відмовив у зупиненні провадження у справі і безпідставно відмовив у клопотанні про звернення суду першої інстанції до Верховного Суду України з ухвалою про порушення перед Конституційним Судом України питання щодо участі в судовому засіданні органу опіки та піклування для захисту прав неповнолітнього сина позивачки, у зв`язку з чим порушено право неповнолітньої дитини на проживання у будинку - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотань про зупинення провадження у справі і про звернення до Верховного Суду України з ухвалою про порушення перед Конституційним Судом України питання тлумачення статті 19 СК України, зокрема щодо необов`язкової участі в судовому засіданні органу опіки та піклування для захисту прав неповнолітніх осіб виходив з того, що підстави для тлумачення положень статті 19 СК України, у даному випадку, відсутні, оскільки в суді першої інстанції не порушені питання, які б безпосередньо торкались прав та обов`язків неповнолітнього.

Висновок судів у цій частині відповідає обставинам справи і вимогам статті 19 СК України.

Доводи ОСОБА_4 про те, що судом апеляційної інстанції не розглянуто його апеляційну скаргу є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять апеляційної скарги, яка подавалася ОСОБА_4 , а ним не підтверджено та не надано доказів того, що він подав відповідну апеляційну скаргу.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судами обставин справи. А тому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України Верховний Суд обмежений у можливості аналізувати такі доводи.

Висновки, за результатом розгляду касаційних скарг:

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2016 року, додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2017 року - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня

2016 року, додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило