Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 листопада2019 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Руськополянська сільська рада, приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Ворона О.О. про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним заповіт від 20.04.2016р., складений ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , який посвідчений секретарем Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області Бондаренко І.Г.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є племінниками померлого ОСОБА_6 , а тому є спадкоємцями останнього за законом. 02.09.2016р. їм стало відомо про наявність заповіту ОСОБА_6 , складеного 20.04.2016р. на користь відповідача - ОСОБА_2 . Натомість позивачі мають сумнів в легітимності такого заповіту. Свої сумніви обґрунтовують тим, що за час життя ОСОБА_6 мав добрі стосунки з позивачами і не повідомляв про свій намір скласти заповіт на зовсім чужу для нього людину. До того ж померлий мав вади зору і в нього була відсутня кінцівка вказівного пальця на правій руці. Тож позивачі стверджують, що оспорюваний заповіт не підписувався ОСОБА_6 , а отже є недійсним.

Відповідач надала заперечення проти позову, в яких зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки відсутні будь-які обставини, які б давали підстави для визнання заповіту недійсним, а сам заповіт є вираженням дійсної волі померлого. Просила відмовити у позові в повному обсязі.

Від третіх осіб - Руськополянська сільська рада, приватний нотаріус Ворона О.О. - до суду надійшли відповідні заяви про розгляд справи без їх участі.

На підтвердження своїх вимог та заперечень сторони посилались на надані суду письмові докази та пояснення свідків.

Одночасно з позовом позивачами було подано заяву про забезпечення позову, в якій вони просили заборонити вчиняти будь-які дії приватному нотаріусу Черкаського районного нотаріального округу Вороні О.О., пов`язані з видачею право установчих документів будь-кому на спадкову масу після смерті ОСОБА_6 до прийняття судом рішення по даній справі. За наслідками розгляду такої заяви судом 13.0.2017р. постановлено ухвалу про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

За клопотанням позивача судом витребувано у приватного нотаріусу Ворони О.О. матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , копія яких долучена до матеріалів даної судової справи, а також у Руськополянської сільської ради - документи щодо оформлення заповітів ОСОБА_6 та їх реєстрації.

Ухвалою суду від 22.08.2017р. за клопотанням позивача було призначено судово-почеркознавчу експертизу оспорюваного заповіту для з`ясування питань вчинення рукописних написів та підпису від імені заповідача на заповіті від 20.05.2016р. померлим ОСОБА_6 . За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у Черкаському відділенні Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складений відповідний висновок експерта від 21.06.2019р. №932, 961-962/19-23, який долучений до матеріалів справи.

В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.

Відповідач заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить, зокрема, домоволодіння по АДРЕСА_1 .

За період життя ОСОБА_6 двічі складав заповіти, які посвідчувались секретарем Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області: 1) заповіт від 01.02.2005р. на все майно на користь ОСОБА_13 ; 2) заповіт від 20.05.2016р. на все майно на користь ОСОБА_2 , 1977р.н.

Після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса Шевченко Н.П. (як спадкоємець за заповітом від 20.05.2016р.), а також ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як спадкоємці за законом за правом представлення, оскільки батько ОСОБА_5 ( ОСОБА_14 , який помер 1971р.) та батько ОСОБА_1 ( ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) були рідними братами померлого ОСОБА_6 .

Позивачі стверджують, що померлий ОСОБА_6 не складав заповіту від 20.05.2016р., а наявні на такому заповіті рукописні написи та підпис від імені ОСОБА_6 здійснені не ним. Отже позивачі стверджують, що оспорюваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а волевиявлення заповідача не відповідало його волі, а тому у відповідності до ст.1257 Цивільного кодексу України такий заповіт є недійсним.

Частиною першою статті 15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК, ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1, 2 ст.1257 ЦК заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивачі вважають заповіт недійсним, посилаючись на порушення порядку його складення, а також не відповідність змісту заповіту волевиявленню заповідача.

За положенням ст.1247 ЦК загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст.1247 ЦК, названі загальними тому, що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів встановлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ст.1251 ЦК, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це особою відповідного органу місцевого самоврядування.

На час посвідчення оспорюваного заповіту, вимоги щодо процедури нотаріального посвідчення правочинів посадовою особою органу місцевого самоврядування визначалися Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11.11.2011р. (далі - Порядок №3306/05).

В судовому засіданні встановлено, що померлий ОСОБА_6 до моменту смерті постійно проживав на території с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області, де відсутні нотаріуси, а відтак вчинення нотаріальних дій може здійснюватись відповідною посадовою особою Руськополянської сільської ради з дотриманням визначених законом умов та вимог до реєстрації нотаріальних дій.

З наданих на вимогу суду Руськополянської сільською радою документів щодо проведення реєстрації оспорюваного заповіту судом не встановлено порушень порядку вчинення таких дій, оскільки посвідчення заповіту здійснено відповідною уповноваженою особою (секретарем сільської ради), проведено реєстрацію належним чином в книзі реєстрації нотаріальних дій (за реєстраційним номером 88), сплачено державне мито тощо.

Не виявлено судом під час розгляду справи і недоліків щодо форми і змісту заповіту.

Стосовно доводів позивачів про невідповідність змісту заповіту волевиявленню заповідача, оскільки відповідач, як вигодонабувач за заповітом, є зовсім чужою і сторонньою особою для заповідача, то слід звернути увагу на наступне.

З огляду на засади цивільних правовідносин (вільне волевиявлення, неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, неприпустимість позбавлення права власності, свобода договору) зміст заповіту є одностроннім правочином, щодо розпорядження своїми правами та обов`язками, які входять до складу спадщини. Спадкодавець не обмежений у здійсненні такого розпорядження на користь будь-яких осіб.

За змістом ст.1235 ЦК заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом.

За таких обставин померлий ОСОБА_6 мав право визначити спадкоємцем за заповітом будь-яку особу.

Щодо доводів позивачів про непідписання померлим ОСОБА_6 оспорюваного заповіту, то слід зауважити, що з огляду на принцип презумпції правовірності правочинів (ст.204 ЦК) та засади змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, то обов`язок доведення факту підписання заповіту не ОСОБА_6 , а іншою особою, покладається саме на позивачів.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона працювала секретарем Руськополянської сільської ради з 2004 по 2019 рік. ОСОБА_6 особисто прибув до сільської ради та побажав скласти заповіт від свого імені на ОСОБА_2 Раніше складав заповіт на Віру. Нею було надруковано текст заповіту та надано його, для того щоб він його прочитав. ОСОБА_6 прочитав текст заповіту самостійно, ознайомився з його змістом та погодився з ним, після чого вчинив напис в тексті заповіту і підписав власноручно.

Оспорюваний заповіт містить рукописний напис « Заповіт записано з моїх слів прочитаний мною в голос і власноручно підписаний», а також підпис з розшифруванням, що такий підпис зроблений ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експерта від 21.06.2019р. №932, 961-962/19-23 складеного за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи підтверджується та обставина, що підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Підпис:» заповіту від 20.05.2016р. виконаний кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Натомість проведене дослідження не дало можливості достовірно встановити чи виконаний рукописний напис та підпис від імені ОСОБА_6 в такому заповіті самим ОСОБА_6 чи іншою особою. За такої ситуації доводи позивачів про неналежність рукописного напису саме заповідачу є припущенням та не підтверджуються належними та допустимими доказами, а отже не спростовують дійсності оспорюваного заповіту.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_13 це її тітка- мати відповідача ОСОБА_2 Вона проживала з ОСОБА_6 з 2001 року, вели спільне господарство, як чоловік та жінка. Позивачів ніколи не бачила, часто сиділи за столом з ОСОБА_6 , та він казав, що не хоче про них навіть чути. ОСОБА_2 любив як дочку, вона проживала поруч, а тому була у ОСОБА_6 кожного дня. З літка 2015 року до квітня 2016 ОСОБА_6 перебував у нормальному стані, стан здоров`я не змінювався, нічого особливого в його поведінці вона не помічала, на погіршення стану здоров`я не скаржився, свідомо висловлював свою волю на розпорядження своїм майном - будинком,а саме неодноразово казав , що все майно, і хату залишить ОСОБА_2 і що він склав на неї заповіт.

ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_13 це її тітка. ОСОБА_13 почала проживати з ОСОБА_6 після смерті його жінки. В 2001 році ОСОБА_6 склав на Віру заповіт, він дуже любив і Віру і ОСОБА_2 , її доньку. В сім`ї була дуже часто, святкувала дні народження та свята. ОСОБА_6 ніколи нічого не розповідав про своїх родичів. ОСОБА_2 бачила там і вдень і ввечері. Стан здоров`я ОСОБА_6 за останній час не змінювався.

Показання свідків відповідача є послідовними, взаємопов`язаними, що також підтверджує волю заповідача щодо розпорядження своїм майном на користь ОСОБА_2

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , допитані судом зі сторони позивача показали, що ОСОБА_6 останні роки мав проблему із зором, дуже погано бачив. Відповідач ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_13 , були сусідками ОСОБА_6 та допомагали йому по домогосподарству. Покази даних свідків, як не доводять, так і не спростовують, що заповіт був підписаний ОСОБА_6 .

За таких обставин суду не надано доказів, які б свідчили про існування обставин на підтвердження недійсності оспорюваного заповіту, а відтак доводи позивачів є необґрунтованими.

Щодо інших доводів, викладених у позовній заяві, то суд зауважує, що вони не мають правового значення з огляду на вищевикладені обставини та не впливають на правильність вирішення спору між сторонами, а тому відсутня необхідність у мотивуванні підстав їх відхилення.

В цьому контексті слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суду не надано доказів, які б свідчили про існування обставин на підтвердження недійсності оспорюваного заповіту, а відтак доводи позивачів є необґрунтованими, а заявлені ними вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки позов не підлягає до задоволення, то на підставі ст.141 ЦПК понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3-5, 12, 13, 81, 82, 141, 158, 246, 259, 262-265, 268 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову- відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 02 грудня 2019 року.

Суддя: О. А. Смоляр