Справа № 214/8126/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 грудня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі судового засідання - Улятовській М.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Захаренко Ксенія Сергіївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 30 жовтня 2019 року, в якому просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 10 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №7670 про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року в сумі 39 330 грн. 45 коп.; стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначає наступне. 10 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7670 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитним договором № KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року, укладеним між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 39 330,45 грн., з них: 1 750,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 19 472,26 грн. - залишок заборгованості за відсотками, 798,60 грн. - комісія, 12 578,92 грн. - пеня, 1 730,02 грн. - штраф та 3 000,00 грн. - витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису. Строк, за який провадиться стягнення - 10 років 6 місяців 23 дні. 27 серпня 2018 року на підставі вищевказаного виконавчого напису від 10 серпня 2017 року Саксаганським ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 57046890, відомості про позивача внесено до Єдиного реєстру боржників та накладено арешт на все належне йому нерухоме майно. Позивач вважає, що виконавчий напис від 10 серпня 2017 року є таким, що не підлягає виконанню, оскільки винесений із порушенням вимог діючого законодавства з наведених нижче підстав. Так, відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, відповідно до заяви позичальника № KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року, яка по своїй суті є кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», йому було надано строковий кредит у сумі 3 300,00 грн. на строк 24 місяці, з 20 грудня 2006 року по 19 грудня 2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 72,6 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 300,00 грн. в обмін на зобов`язання з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»). Строки погашення заборгованості здійснюються в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 228,20 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Таким чином, право вимоги у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло з часу невиконання позичальником певного зобов`язання за договором кредиту - щомісячного платежу. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14. Та, навіть, якщо початком перебігу строку позовної давності вважати дату закінчення дії договору, то право вимоги у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло 20 грудня 2008 року. Відповідно до п.6.65 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які діяли на час подання заяви позичальника, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Таким чином, нотаріус мав законну підставу видати виконавчий напис за даним кредитним договором у строк до 20 грудня 2013 року, натомість оскаржуваний виконавчий напис видано 10 серпня 2017 року. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Таким чином, пропуск строку позовної давності свідчить про наявність спору про право, а отже, заборгованість за вищевказаним кредитним договором не може вважатися безспірною. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» № 2 від 31 січня 1992 року передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п.10 «Уза гальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 7 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. За таких обставин, позивач вважає, що виконавчий напис від 10 серпня 2017 року винесений із порушенням вимог діючого законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню.

Присутній в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання заяви не надав, відзив на позов у встановлений судом строк не подав, у зв`язку з чим на підставі ст.280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи за відсутності заперечень з боку позивача та.

Третя особа - державний виконавець Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області Захаренко К.С. правом на участь в судовому засіданні не скористалася, подавши заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: виконавчий напис нотаріуса (а.с.5), заява позичальника (а.с.6), умови надання споживчого кредиту (а.с.7-10), постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с.11), інформація про виконавче провадження (а.с.12), інформація з Єдиного реєстру боржників (а.с.13).

Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року «суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…».

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: виконавчий напис нотаріуса (а.с.5), постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.11), інформацію про виконавче провадження (а.с.12), інформацію з Єдиного реєстру боржників (а.с.13), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги та визначають наявність між сторонами спору.

Суд вважає належними доказами: заяву позичальника (а.с.6), умови надання споживчого кредиту (а.с.7-10), так як ці докази в їх сукупності містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме наявність між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитно-договірних зобов`язань, в рамках яких вчинено виконавчий напис про стягнення з нього як позичальника кредитної заборгованості.

Суд, відповідно до с.78 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

20 грудня 2006 року між ОСОБА_1 як позичальником та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір №KRKWRX09620185 шляхом підписання заяви позичальника, яка разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), Тарифами складають кредитний договір.

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав строковий кредит в сумі 3300 грн. на 24 місяці на строк з 20 грудня 2006 року по 19 грудня 2008 року включно з умовами сплати за користування кредитом процентів за ставкою 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 72,60 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту 300 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, зазначених в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»).

Строки погашення заборгованості здійснюються в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 228,20 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

У зв`язку з порушенням умов кредитного договору та неналежним виконанням зобов`язань, 10 серпня 2017 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. для вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору №KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року.

10 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №7670, за яким зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», стягнуто заборгованість за кредитним договором № KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року в сумі 36 330,45 грн., з них: 1 750,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 19 472,26 грн. - залишок заборгованості за відсотками, 798,60 грн. - комісія, 12 578,92 грн. - пеня, 1 730,02 грн. - штраф, а також стягнуто 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. Строк, за який проведено стягнення - 10 років 6 місяців 23 дні.

27 серпня 2018 року на підставі вищевказаного виконавчого напису від 10 серпня 2017 року Саксаганським ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 57046890, відомості про позивача внесено до Єдиного реєстру боржників та накладено арешт на все належне йому нерухоме майно.

Оспорюючи виконавчий напис, позивач посилається на стягнення з нього кредитної заборгованості АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з пропуском строку позовної давності. Вважаючи виконавчий напис не безспірним, незаконним, позивач просить визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Вказані обставини встановлено судом зі змісту позову, пояснень позивача та досліджених наступних письмових доказів: виконавчого напису нотаріуса (а.с.5), заяви позичальника (а.с.6), умови надання споживчого кредиту (а.с.7-10), постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.11), інформації про виконавче провадження (а.с.12), інформації з Єдиного реєстру боржників (а.с.13).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ЦК України, Законами України «Про нотаріат».

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як слідує зі ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Вчинення виконавчих написів щодо стягнення заборгованості за рахунок предмета застави регламентується ст.ст.18, 589-592 ЦК України, ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу», ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат», гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі за текстом - Порядок), п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Положеннями ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. За результатами аналізу вищенаведених норм можна висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів с.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Судовим розглядом встановлено, що 10 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №7670, за яким зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», стягнуто заборгованість за кредитним договором № KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року в сумі 36 330,45 грн. та 3000 грн. витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові у справі №6-887цс17 від 5 липня 2017 року, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Із змісту оспорюваного виконавчого напису слідує, що вчинений він нотаріусом без аналізу документів, які б безспірно піддержували розмір заборгованості, виключно з формальними посиланнями на положення законодавства України, що регулює порядок вчинення виконавчих написів.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 6-887цс17 від 05.07.2017 року, захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Як вказував позивач, жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, а також стосовно намірів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнути з нього заборгованість в позасудовому порядку на його адресу не надходило.

Суд приймає до уваги такі доводи позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані, своїм правом, визначеним ст.12 ЦПК України, на подання доказів в рахунок доведення обставин, які мають значення для справи в рахунок доведення заперечень у випадку їх наявності відповідач не скористався.

Жодних посилань на докази направлення відповідачем на адресу позивача вимоги про усунення порушень в добровільному порядку, її отримання позивачем положення виконавчого напису також не містять, які і не містять відомостей про надання нотаріусу стягувачем засвідченої виписки з особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості в підтвердження дійсності та безспірності заявленого розміру заборгованості, надання якої відповідно до п.п.1, 2 Переліку є обов`язковим. Відомості про надання нотаріусу стягувачем оригіналу кредитного договору, укладеного зі ОСОБА_1 , виконавчий напис також не містить. Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

Також, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановлено, коли було здійснено позичальником останню оплату по кредиту. Суд вважає, що право вимоги у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло 20 грудня 2008 року. Відповідно до п.6.65 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які діяли на час подання заяви позичальника, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Таким чином, нотаріус мав законну підставу видати виконавчий напис за даним кредитним договором у строк до 20 грудня 2013 року, але оскаржуваний виконавчий напис видано 10 серпня 2017 року. Отже борг позивача перед банком на мав характеру безспірного.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед фінансовою установою, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом на підставі вимоги, яка не є безспірною, без дотримання порядку врегулювання питання погашення заборгованості до звернення стягнення на предмет застави та лише з формалізованим підходом до визначеної законом процедури і перевірки поданих стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком, у зв`язку з чим підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 158, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 280-284, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, м. Київ, вул. Грушевського 1-д), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (м. Дніпро, вул. Центральна 6/9), державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Захаренко Ксенія Сергіївна (м. Кривий Ріг, вул. Віталія Матусевича 41), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 10 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №7670 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №KRKWRX09620185 від 20 грудня 2006 року в сумі 39 330 грн. 45 коп.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Повне рішення складено 9 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов