Провадження №2-р/522/23/19
УХВАЛА

про роз`яснення рішення суду

09 вересня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши в судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління ДМС в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходилася справа за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління ДМС в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02.04.2019 року заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління ДМС в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Орехово-Зуєво Московської області, РСФСР в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

25.04.2019 року представника ОСОБА_3 адвоката Григоренко Ю.С. звернувся до суду з заявою про роз`яснення рішення суду, в якій просив роз`яснити рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02.04.2019 року, а саме просив викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Орехово-Зуєво Московської області, РСФСР в неповнолітньому віці на території України, починаючи з 1983 року по 24 серпня 1991 року, тобто постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України.

Ухвалою суду від 13.05.2019 року було призначене судове засідання з приводу розгляду заяви ОСОБА_3 про роз`яснення рішення суду на 02.04.2019 року.

У судове засідання призначене на 17.05.2019 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 27.05.2019 року.

У судове засідання призначене на 27.05.2019 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 14.06.2019 року.

У судове засідання призначене на 14.06.2019 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 05.09.2019 року.

З 01.08.2019 року по 03.09.2019 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у щорічній відпустці.

У судове засідання призначене на 05.09.2019 року сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає суду розглянути дану заяву.

Згідно ч.3 ст.271 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 09.09.2019 року.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02.04.2019 року заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління ДМС в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Орехово-Зуєво Московської області, РСФСР в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

З матеріалів цивільної справи та заяви про роз`яснення рішення суду вбачається, що зазначене рішення суду не виконано.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень».

Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006р. №588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24.08.1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до пп. а,б п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

У п.44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно ч.1 ст.271 ЦПК України - за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно ч.2 ст.271 ЦПК України - подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Згідно ч.3 ст.271 ЦПК України - суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

В п.21 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення в цивільній справі" №14 від 18 грудня 2009 року - зазначено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання. Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається кілька варіантів тлумачення; роз`яснюються не висновки, яких дійшов суд, а ухвалене судове рішення; підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Зрозумілість судового рішення полягає у тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового характеру для примусового виконання.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Правила щодо обов`язковості виконання судових рішень законодавцем також закріплені й, зокрема, у ст.13, п.5 ч.4 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.7 ч.3 ст.2, ст.18 ЦПК України тощо.

Відтак, проаналізувавши наведені норми законодавства у їх сукупності, приймаючи до уваги той факт, що рішенням суду від 02.04.2019 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Орехово-Зуєво Московської області, РСФСР в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року, що має на увазі проживання останньої на території України і до 24 серпня 1991 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_3 про роз`яснення рішення суду від 02.04.2019 року.

Керуючись ст.ст.313, 258260, 268, 271 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення задовольнити.

Роз`яснити, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02.04.2019 року, ухваленим по справі №522/15403/18 за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління ДМС в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Орехово-Зуєво Московської області, РСФСР в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року, має на увазі, що ОСОБА_4 проживала на території України і до 24 серпня 1991 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 09 вересня 2019 року.

Суддя Л.В.Домусчі