Провадження №22-ц/812/1514/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №490/5926/19 за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича на ухвалу, яку постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко Ольги Андріївни у приміщенні цього суду 05 липня 2019 року, повний текст якої складений в той же день, за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а :

04 липня 2019 р. приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. перебуває виконавче провадження №59118780 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-3953/2009, виданого Печерським районним судом м. Києва 07 грудня 2009 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в загальному розмірі 239202,94 грн.

Постановою приватного виконавця від 15 травня 2019 р. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Постановою приватного виконавця від 15 травня 2019 р. накладено арешт на всі грошові кошти в будь-якій грошовій одиниці та в валюті.

Згідно інформації Департаменту з надання адміністративних послуг від 23 травня 2019 р. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації із сайту Укрпошти рекомендована кореспонденція (постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна та коштів боржника) боржником не отримані.

Згідно відповіді ДФС від 15 травня 2019 р. про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями, інформація не надходила.

Відповідно до відповіді ДФС від 15 травня 2019 р. про джерела отримання доходів боржників -фізичних осіб, інформація стосовно боржника відсутня.

Згідно відповіді ДФС від 15 травня 2019 р. про осіб-боржників, які отримують пенсії, інформацію відносно боржника ОСОБА_1 не знайдено.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду від 15 травня 2019 р., про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, інформацію не знайдено.

Постановою від 28 травня 2019 р., оголошено в розшук транспортний засіб марки BYD, р/н НОМЕР_1 .

На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 15 травня 2019 р. повідомлено, що ОСОБА_1 неодноразово (6 разів) за період з лютого 2018 р. по березень 2019 р. перетинав державний кордон України.

Посилаючись на те, що наведені обставини свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, приватний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду м. Києва по справі №2-3953/2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в сумі 239202,94 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2019 р. у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що законних підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається, що не перешкоджає державному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду. При цьому суд виходив з того, що в обґрунтування подання суду не надано жодних доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, оскільки не отримував жодних процесуальних документів.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Куліченко Д.О. просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення у справі, задовольнивши подання приватного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, судом не дано належної оцінки доказам та обставинам справи, результатом чого стало винесення ухвали з неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, як вбачається з доданих до подання матеріалів, боржник в добровільному порядку зобов`язання з погашення заборгованості відповідно до виконавчого листа не виконує, кореспонденцію та документи виконавчого провадження не отримує, систематично перетинає державний кордон України, витрачає кошти на подорожі за кордон, не повідомляє приватного виконавця про своє майно. Стягнута судом за рішенням суду з боржника сума є достатня для виникнення у нього бажання залишити територію України з метою уникнення відповідальності. Зазначене свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, що перешкоджає виконавчому провадженню та обмежує прав стягувача на своєчасне виконання рішення суду в розумний строк.

Зважаючи на вимоги частин 1, 4 статті 130, частини 1 ст. 131, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2006 р. 1404-VІІІ (далі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Як встановив суд і таке вбачається з наданих приватним виконавцем матеріалів виконавчого провадження, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. перебуває виконавче провадження №59118780 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-3953/2009, виданого Печерським районним судом м. Києва 07 грудня 2009 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в загальному розмірі 239202,94 грн.

Постановою приватного виконавця від 15 травня 2019 р. накладено арешт все рухоме та нерухоме майно боржника.

Постановою приватного виконавця від 15 травня 2019 р. накладено арешт на всі грошові кошти в будь-якій грошовій одиниці та в валюті.

Згідно інформації Департаменту з надання адміністративних послуг від 23 травня 2019 р. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації із сайту Укрпошти рекомендована кореспонденція (постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна та коштів боржника) боржником не отримані.

Згідно відповіді ДФС від 15 травня 2019 р. про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями, інформація не надходила.

Відповідно до відповіді ДФС від 15 травня 2019 р. про джерела отримання доходів боржників -фізичних осіб, інформація стосовно боржника відсутня.

Згідно відповіді ДФС від 15 травня 2019 р. про осіб-боржників, які отримують пенсії, інформацію відносно боржника ОСОБА_1 не знайдено.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду від 15 травня 2019 р., про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, інформацію не знайдено.

Постановою від 28 травня 2019 р., оголошено в розшук транспортний засіб марки BYD, р/н НОМЕР_1 .

На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 15 травня 2019 р. повідомлено, що ОСОБА_1 неодноразово (6 разів) за період з лютого 2018 р. по березень 2019 р. перетинав державний кордон України.

Звертаючись до суду з поданням, приватний виконавець посилався на те, що наведені обставини свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду, що є підставою тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Примусове виконання рішень судів в Україні, як зазначено у ч. 1 ст. 5 Закону, покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом п. 19 ч. ст.18 Закону у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частини 2, 3 ст. 441 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна неявка за викликом державного виконавця; письмове неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Отже, діюче законодавство України передбачає можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України у разі ухилення від виконання судового рішення.

В матеріалах, наданих приватним виконавцем разом з поданням до суду, відсутні відомості про отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження та інших документів виконавчого провадження, також відсутні і акти про перевірку наявності майна за місцем реєстрації боржника.

Крім того, державним виконавцем не надано відомостей щодо виклику боржника до відділу ДВС та отримання боржником такого виклику, а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов`язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку ще не є свідченням ухилення його від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Враховуючи, що на час звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, заявником не надано доказів того, що боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, свідомо вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що звернення з поданням про обмеження у праві виїзду за кордон є передчасним.

За такого суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення подання приватного виконавця.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги.

Твердження в апеляційній скарзі про достатність наданих до подання доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду ґрунтуються на хибному розумінні наведених вище положень закону, оскільки надані матеріали виконавчого провадження лише підтверджують факт невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку не свідчить про ухилення його від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, враховуючи, зокрема, що жоден з документів виконавчого провадження боржнику не вручений і доказів відмови ОСОБА_1 від отримання таких документів матеріали виконавчого провадження не містять (а.с. 6).

Також не заслуговують на увагу посилання приватного виконавця на неврахування судом того, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, перешкоджає виконавчому провадженню та обмежує права стягувача на своєчасне виконання рішення суду в розумний строк, оскільки виконавець зобов`язаний не тільки вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, а й вчиняти виконавчі дії неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі (ч. 1, п. 1 ч. 2 Закону). Задоволення подання про обмеження у праві виїзду боржника за межі України без достатніх правових підстав не бути сприяти законності проведення виконавчих дій.

Оскільки ухвала постановлена судом з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, на підставі повно та всебічно встановлених обставин та досліджених доказів, колегія суддів в силу вимог ст. 374 ЦПК України не вбачає підстав для її скасування.

Враховуючи, що ухвала суду залишена без змін відсутні передбачені ст. 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича залишити без задоволення, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2019 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_________________________________________________

Повний текст постанови складений 13 вересня 2019 року