Єдиний унікальний номер 233/867/18 Номер провадження 22-ц/804/465/19

Єдиний унікальний номер 233/867/18
Номер провадження 22-ц/804/465/19 Доповідач Санікова О.С.
Категорія 27
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Соломахи Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Бахмуті цивільну справу № 233/867/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємця

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року

(суддя Мартиненко В.С., заочне рішення ухвалено в м. Костянтинівка Донецької області) ,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н від 28 жовтня 2005 року, згідно з умовами якого позичальник ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та запропонованих ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

21 квітня 2016 року позичальник ОСОБА_2 померла, на час її смерті заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.10.2005 року склала 6666,10 грн., в тому числі тіло кредиту 4608,32 грн., проценти за користування кредитом 2007,78 грн., пеня 50,00 грн. Відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину як особа, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 6666,10 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що судом прийнято рішення без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права; апелянт вважає, що в даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача; спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у шестимісячний строк, однак у встановлений строк відповідач не подав заяву про відмову від прийняття спадщини, а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину, на підтвердження чого апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №336/3968/16-ц; доказів на спростування вказаної обставини відповідачем не надано, хоча доказування лежить на сторонах; щодо вартості спадкового майна, то, вирішуючи спір по суті, суд не зясував правовий статус нерухомості, у якому були зареєстровані та проживали позичальник і відповідач,хто є його власником, не встановив, чи мав позичальник рухоме майно, наприклад автомобіль; констатувавши факт недоведеності позивачем одержання відповідачем в порядку спадкування після смерті боржника спадкового майна, суд обмежився лише відсутністю даних у спадковій справі про наявність спадкового майна та спадкоємців, які його прийняли, проте відсутність таких даних у спадковій справі не свідчить про те, що спадкове майно у боржника відсутнє, а відповідач спадщини не прийняв; посилаючись на постанову Верховного Суду від 08.08.2018 року по справі №310/145/17 та від 16.05.2018 року по справі №336/3968/16-ц, апелянт вважає передчасним висновок суду першої інстанції; суд першої інстанції взагалі не врахував висновки Верховного Суду, чим порушив формування єдиної правозастосовної практики.

У відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення, зазначивши, що його мати лише формально була зареєстрована у належному йому будинку №146 по вул. Незалежності м. Костянтинівка, хоча фактично проживала за іншою адресою; після смерті його мами не залишилось жодного обєкту нерухомого або рухомого майна, яке він мав би право успадкувати, у звязку з чим він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується наявними у справі доказами копією спадкової справи, на яку посилався в оскаржуваному заочному рішенні суд першої інстанції; акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції перевірялась наявність майна, що належало його матері, відсутність такого майна підтверджена Державним реєстром речових прав на нерухоме майно; відповідно апеляційні доводи апелянта в цій частині є хибними, безпідставними та не підтвердженими жодним доказом; під час розгляду справи у суді першої інстанції представник позивача в судове засідання не зявлявся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки свого представника не повідомляв, відповідно позивач не заявляв жодних клопотань щодо витребування доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тобто самоусунувся від виконання покладених на нього процесуальним законодавством обовязків; що стосується посилання апелянта на судові рішення Верховного Суду, то зі змісту долучених до апеляційної скарги постанов вбачається, що підставами для часткового задоволення касаційних скарг та направлення справ на новий розгляд в суд першої інстанції стало те, що судами попередніх інстанцій не перевірялась наявність майна, що належить спадкодавцю, а по даній справі судом першої інстанції зазначені процесуальні дії були зроблені та в матеріалах справи наявні відповідні докази.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог, суд виходив з невстановленості обставини щодо наявності майна, одержаного у спадщину після смерті позичальника ОСОБА_1 Т,В. та його вартості.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №б/н від 28.10.2005 року на умовах, викладених в заяві про надання кредитної картки, згідно з якою позичальник ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії, сума кредитного ліміту 5000,00 грн. з базовою процентною ставкою 3,0 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік), обовязковий щомісячний платіж 7 % від суми витрат.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. замінено найменування позивача з закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. З 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва ПАТ КБ «ПриватБанк») змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва АТ КБ «ПриватБанк»).

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором, що стороною відповідача не спростовано.

21 квітня 2016 року ОСОБА_2 померла.

В порушення умов Кредитного договору ОСОБА_2 кредитні зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим станом на день її смерті позивачем нарахована заборгованість в розмірі 6666,10 грн., яка складається з: 4608,32 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 2007,78 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 50,00 грн. заборгованість за пенею.

Відповідачем залишився неспростованим розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором в частині тіла кредиту та процентів за користування ним.

Частиною 3 статті 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Виходячи з наведеного, суд вважав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 50,00 грн. необґрунтованими.

Згідно копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2, наданої ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою, вбачається, що її заведено на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк», спадкоємці померлої із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у спадкодавця ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно, що може бути успадковане, що підтверджується інформаційною довідкою №128982265 від 26.06.2018 року.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку, правильно визначився з характером спірних правовідносин і матеріальної нормою права та дійшов правильного висновку про те, що при встановлених обставинах відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.10.2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №б/н, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. з базовою процентною ставкою 3,0 % в місяць, обовязковий щомісячний платіж 7 % від суми витрат.

21 квітня 2016 року ОСОБА_2 померла.

01 липня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з претензією про включення вимог кредитора в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлої про наявну заборгованість.

На підставі претензії кредитора ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №284/2016 та повідомлено, що після померлої ОСОБА_2 до нотаріальної контори спадкоємці не звертались.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як розяснено у пункті 27 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216,1218,1219,1231,1268,1269,1296,1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент її смерті були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 146.

Проте, з матеріалів справи, а саме Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у спадкодавця ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно, що може бути успадковане.

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, отриманої на запит апеляційного суду, будинок №146 по вул. Незалежності у місті Констянтинівка з 03.09.2013 року належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено відсутність спадкового майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено, чи мав позичальник рухоме майно, наприклад автомобіль, то вони є безпідставними з огляду на те, що відповідно до ст. 81 ЦПК України обовязок доведення обставин по справі покладений на сторони, а не на суд.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду також є безпідставними, оскільки, як правильно зазначив відповідач у відзиву на апеляційну скаргу, зі змісту долучених до апеляційної скарги постанов вбачається, що підставами для часткового задоволення касаційних скарг та направлення справ на новий розгляд в суд першої інстанції стало те, що судами попередніх інстанцій не перевірялась наявність майна, що належить спадкодавцю, а по даній справі судом першої інстанції зазначені процесуальні дії були зроблені та в матеріалах справи наявні відповідні докази.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст.. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: