ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4423/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/879/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/4423/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 червня 2019 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст рішення складений 27 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. В обгрунтування вимог посилалась на те, що відповідач ухиляється від обов`язку по утриманню доньки. Із квітня 2015 року після розірвання шлюбу вона з дочкою орендувала окреме житло, яке оплачував відповідач у розмірі 2 000 грн. Із листопада 2015 року ОСОБА_1 збільшив суму матеріальної допомоги до 5 000 грн., однак із червня 2018 року відповідач зменшив розмір аліментів до 3000 гривень, не врахувавши таких обставин, як інфляція гривні, підвищення цін. З кожним роком у дитини змінюються потреби. Просить стягувати з відповідача в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення із позовом в суд, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнено із ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож.: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 червня 2019 року в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставин, що мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права. Вказує на те, що вимог про стягнення додаткових витрат та індексацію суми в 3000 грн. позивачкою не ставилось і не надавався розрахунок суми з урахуванням такої інфляції. Він готовий сплачувати 3000 грн., про які була попередня домовленість з відповідачкою. Вважає, що ця сума є цілком достатньою, оскільки прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 2027 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та зазначила, що посилання відповідача про відсутність у нього постійного і стабільного доходу не підтверджені доказами. Після ухвалення рішення 15.07.2019 року ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою підприємцем. Посилання його на те, що підприємницька діяльність не буде приносити дохід, не обгрунтовує причини відсутності постійного стабільного доходу. Отримання дитин є обов`язком батьків, однак з 1 квітня 2019 року відповідач аліменти не сплачує, про що підтвердив в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст.12,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2015 року.

У даному шлюбі народилася одна дитина: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 05 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції).

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні (Довідка №б/н, видана 25 січня 2019 року ПП «Східний масив»).

Як вбачається із інформації Тернопільської ОДПІ Головного Управління ДФС в Тернопільській області про суми виплачених доходів та утриманих податків, отриманої згідно ухвали суду від 03.04.2019 року, ОСОБА_1 , працюючи у представництві ТОВ «ВІЛО Україна» в м.Тернополі, отримав у третьому кварталі 2018 року заробітню плату в сумі 171 209,48 грн., у четвертому кварталі 2018 року - 233 674,85 грн. На даний час із пояснень відповідача планує займатись підприємницькою діяльність із встановленням статусу підприємця.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 р. Становить - 2027 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів та стягуючи із ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку, суд першої інстанції врахував, що відповідач, як батько дитини і колишній чоловік повинен та може надавати таку матеріальну допомогу на утримання дитини.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з?ясування дійсних обставин справи, прав та обов?язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Стягнення за рішенням суду першої інстанції аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача відповідає вимогам ч.1 ст.182 й ч.5 ст.183 СК України та узгоджується з положенням ч.2 вказаної статті, згідно якої розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують.

Зокрема посилання скаржника, що сума 3000 грн., яку він просить стягувати є цілком достатньою, не заслуговують на увагу, оскільки їм дано належну оцінку.

Судом прийнято рішення у відповідності до вказаної норми закону, було враховано всі обставини, що мають значення для справи. Судом апеляційної інстанції при перегляді рішення також бралось до уваги й те, що стягнуті рішенням суду аліменти у вказаному розмірі цілком відповідають тим витратам, які несе позивачка на утримання дитини. Окрім того, судом встановлено, що дитина відвідує оплатні заняття з французької мови та уроки з англійської мови, займається у кількох позашкільних гуртках, які також є платними.

Доводи апелянта, що аліменти мають бути стягнуті у твердій грошовій сумі не заслуговують на увагу.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У розумінні ч.1 ст. 184 СК України, саме за заявою одержувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивачка, як одержувач аліментів, заявила вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України (ст. 13 ч.1 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному рішенням Тернопільського міськрайонного суду розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхили.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесені.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена 5 вересня 2019 року.

Головуюча Г.М. Шевчук

Судді: Г.В. Бершадська

М.В. Ходоровський