КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Київ

Справа №753/18235/16

Апеляційне провадження №22-ц/824/2053/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товаристваз обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» на рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В. 10 липня 2018 року в м. Києві, повний текст рішення складений 10 липня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний банк» про визнання права власності на частку нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2016 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки позивачами здійснено матеріальний внесок на придбання сторонами п'ятикімнатної квартири, загальною площею 206,50 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, позивачі вважають, що частина вказаної квартири належить їм на праві спільної власності.

Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання від 27 грудня 2016 року, за ініціативою суду, у якості третьої особи до участі у розгляді вказаної справи залучено - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою суду від 20 листопада 2017 року замінено третю особу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» у вказаній цивільній справі.

Ухвалою суду від 26 червня 2018 року за ініціативою суду, у якості третьої особи до участі у розгляді вказаної справи залучено ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний банк» про визнання права власності на частку нерухомого майна - задоволено.

Визнано п'ятикімнатну квартиру, загальною площею 206,50 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку, п'ятикімнатної квартири, загальною площею 206,50 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку п'ятикімнатної квартири, загальною площею 206,50 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 3445,00 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 3720, 06 грн.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Представник ТОВ «Фінтайм Капітал», вказує на те, що на день подання даної апеляційної скарги, ТОВ «Фінтайм Капітал» є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначає, що позивачем у позові про визнання права власності може бути особа, яка вже є власником (ст. 392 ЦК України), в той час, як позивачі у справі № 753/18235/16, станом на день пред'явлення позовної заяви, не були власниками квартири АДРЕСА_1 та не втрачали документи, які підтверджували право власності на вказане нерухоме майно.

Беручи до уваги вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

В відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Перш за представник вказує на відсутність порушеного права особи, яка звернулась з апеляційною скаргою, постановленням рішенням суду, з огляду на положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Також представник вказує на наявність спільної власності сторін у справі, що ними доведено в ході розгляду. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін /т.2 а.с.46-52/.

В судовому засіданні представник ТОВ «Фінтайм Капітал» адвокат Остащенко О.М. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Представник позивачів адвокат ОСОБА_12 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. З матеріалів справи вбачається, що вони були повідомлені про розгляд справи апеляційним судом на всі призначені судові засідання /т.2 а.с.71,72,85,86, 134,135/.

Треті особи ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» своїх представників в судове засідання не направили, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи обставини справи, апеляційним судом встановлено, що 19 серпня 2003 року між відповідачем ОСОБА_4 та ЗАТ «Позняки-Жил-Буд» була укладена Генеральна угода дольової участі в будівництві № 389-ФК-41/1В, за умовами якої відповідачем ОСОБА_4 інвестовано грошові кошти в розмірі 398019,03 грн. в будівництво та придбання п'ятикімнатної квартири, загальною площею 206,50 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.37-40/.

29 серпня 2003 року між відповідачем ОСОБА_4 та АКБ «УКРСОЦБАНК» був укладений кредитний договір № 5303/821. Даний договір оформлено для отримання грошових коштів на інвестування дольової участі в будівництві з ЗАТ «Позняки-Жил-Буд», за умовами Генеральної угоди дольової участі в будівництві № 389-ФК-41/1В від 19 серпня 2003 року /т.1 а.с.31-36/.

Згідно з реєстраційним написом на свідоцтві, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_4 14 березня 2005 року /т.1 а.с.25/

З договору купівлі-продажу від 05 березня 2005 року вбачається, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 продали належну їм на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за ціною 203200,00 грн /т.1 а.с.45-46/

Відповідачем ОСОБА_4 15 квітня 2005 року здійснений платіж на погашення кредиту в розмірі 42105,00 доларів США, що становить еквівалент 221461,00 грн, що підтверджується заявою про переказ готівки від 15 квітня 2005 року /т.1 а.с.47/.

Позивачі зареєстровані у спірній квартирі, факт їхнього постійного проживання у ній визнаний відповідачами, також відповідачами визнається і право власності позивачів, що відображено в їх заявах про визнання позовних вимог /т.1 а.с.75,121/.

Відповідачем ОСОБА_4 16 травня 2007 року був укладений кредитний договір з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 357000 доларів США на строк до 16 травня 2017 року /т.1 а.с.92-99/.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між відповідачем ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 16 травня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.100-105, 139-145/.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 не належним чином виконувались договірні зобов'язання за кредитним договором від 16 травня 2007 року укладеним з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 398767 доларів США. З урахуванням нарахованих процентів та штрафних санкцій вказаним судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості в розмірі 3179575,55 грн /т.1 а.с.82-84/. Дане судове рішення перебуває на примусовому виконанні, що вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження та постанов про арешт майна боржника від 25 травня 2015 року, дані про його виконання відсутні /т.1 а.с.86-91/.

В подальшому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі договору про відступлення права вимоги від 31 липня 2017 року передав новому кредитору - ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» права вимоги до боржників, зокрема, і права кредитора і іпотекодержателя за договорами укладеними з ОСОБА_4 /т.2 а.с.93-106/.

В той же день 31 липня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого переходять права кредитора належні ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», в тому числі права кредитора і іпотекодержателя за договорами укладеними з ОСОБА_4 /т.2 а.с.107-119/.

15 листопада 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого переходять права кредитора та іпотекодержателя належні ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» за договорами укладеними з ОСОБА_4 /т.2 а.с.120-127/.

Позивачі стверджують, що лише в 2016 році їм стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 без їх погодження, як зі співвласниками квартири, передав спільне майно в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язання за кредитними договором укладеним ОСОБА_4 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Враховуючи ту обставину, що де-юре майно належить ОСОБА_4 є значна ймовірність того, що у разі примусового відчуження нерухомості, це матиме наслідком настання несприятливих для позивачів наслідків та порушить їх законні права та інтереси.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не заперечується факт внесення позивачами 45105,00 доларів США в погашення заборгованості за кредитним договором №5303/821 від 29 серпня 2003 року для придбання спірної квартири, фінансування ремонтних та оздоблювальних робіт, придбання меблів, а також утримання спірного майна, забезпечення його схоронності, оплату комунальних послуг, спільного проживання у спірній квартирі протягом майже чотирнадцяти років, а тому встановив факт належності позивачам на праві власності 1/2 частки кв. АДРЕСА_1

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

За положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

В порядку ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Поняття і види права спільної власності визначені у ст. 355 ЦК України. Так, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності власниками за їхньою згодою.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ЦК України).

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майнаможе пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється ст. 23 Закону України «Про іпотеку», якоюпередбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З наведених вище норм чинного законодавств вбачається, що захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено законом чи судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило виникнення права власності на нерухоме майно з моменту його державної реєстрації.

Аналіз положень ст. 392 ЦК України дає підстави стверджувати, що позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Однак у позивачів право власності на спірну квартиру не виникло, щодо вказаного нерухомого майна ними не було укладено правочину в порядку, і у формі визначеній законом, вказане право не було зареєстровано. Порядок оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна врегульовано чинним законодавством і, відповідно до цього порядку, право власності на спірну квартиру набув відповідач ОСОБА_4. Та обставина, що позивачі передали відповідачу грошові кошти, отримані від реалізації іншої квартири сам по собі, без укладення правочину, не свідчить про набуття ними права власності на частину у спірній квартирі. До того ж слід звернути увагу, що відповідач ОСОБА_4 був співвласником відчуженої квартири, а отже і співвласником грошових коштів. Право власності набуто на підставі Генеральної угоди дольової участі в будівництві № 389-ФК-41/1В від 19 серпня 2003 року і після введення об'єкту в експлуатацію здійснена державна реєстрація на ім'я ОСОБА_4, вказаний правочин є дійсним, сторонами не оспорювався, а отже і набуття права власності на спірну квартиру відповідачем ОСОБА_4 вважається правомірним.

Питання спільної сумісної власності подружжя є окремим, воно презюмується, але може підлягати окремому доведенню розмір часток майна придбаного під час шлюбу з урахуванням права особистої приватної власності одного з них. Разом з тим, виходячи із норм сімейного права, презюмується право спільної сумісної власності подружжя, а не всіх членів родини, які проживають спільно.

Крім того, як вбачається між позивачами та відповідачами спір відсутній, а тому відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України немає підстав для захисту цивільних прав та інтересів в судовому порядку.

Оскільки позивачі не є власниками чи співвласниками в розумінні закону, застосування судом першої інстанції положень ст. 392 ЦК України, а також положень ст. ст. 355,356,358 ЦК України не можна визнати обґрунтованими.

А отже доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження.

Слід також звернути увагу, що судом першої інстанції в ході розгляду справи були залучені в якості третіх осіб ПАТ «Комерційний Індустріальний банк», ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», проте з 15 листопада 2017 року іпотекодержателем за договором укладеним відповідачем ОСОБА_4, вже було ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», вказані дані були внесені в Єдиний державний реєстр, але це залишилось поза межами досліджених судом першої інстанції обставин. Враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» є іпотекодержателем, зміна кількості власників впливає на реалізацію їх прав, хоча і положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» надають гарантії іпотекодаржателю щодо дійсності поруки у разі переходу прав іпотекодавця, проте вказане свідчить про фактичну зміну умов договору іпотеки в частині іпотекодавця без відповідного погодження. А отже розгляд справи судом першої інстанції без залучення вказаної особи є порушенням норм процесуального права.

У зв'язку цим, а також враховуючи, що на за даними Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20 липня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» стало власником спірної квартири /т.2 а.с.34-35/ не можна погодитись з доводами сторони позивача про відсутність порушеного права ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та, відповідно, відсутність права на звернення з апеляційною скаргою.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний банк» про визнання права власності на частку нерухомого майна - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текс постанови складений 28 січня 2019 року