Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/2192/18
Провадження № 2/209/160/19
РІШЕННЯ

іменем України

"06" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення фактично понесених витрат на туристичне обслуговування,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь фактично понесені витрати на туристичне обслуговування у розмірі 15591 грн.05 коп. та 704.80 грн. судового збору.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 травня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 укладено шлюб. Так, її чоловік ОСОБА_4 має малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народжену поза межами шлюбу з ОСОБА_6 . З ОСОБА_4 позивач проживала однією родиною без зареєстрованого шлюбу, починаючи з грудня 2010 року. За вимогою ОСОБА_6 , матері дитини ОСОБА_5 , дитина мала можливість спільного відпочинку у канікулярний період разом з батьком ОСОБА_4 у складі їхньої родини виключно у супроводі Відповідача ОСОБА_2 , яка працювала нянею дитини. Грошових коштів на оплату подорожей дитини та ОСОБА_2 -

ОСОБА_6 не надавала. У спільну відпустку вони їздили у складі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Позивачем було особисто замовлено та оплачено наступні туристичні подорожі у Турагента фізичної особи підприємця ОСОБА_9 в інтересах чоловіка, дітей та ОСОБА_2 : Єгипет у період з 17.11.2012 по 24.11.2012 р. розміщення у готелі Titanic Beach Aqva Park вартістю 24300,00 грн. враховуючи авіаперевезення; Республіці Туреччина у період з 03.07.2014 по 10.07.2014 р. розміщення у готелі Sea light Resort Hotel вартістю 20650,00 грн. без авіаперевезення. Так, загальна вартість подорожі склала 24300 грн. / 6 подорожуючих осіб = 4050 грн. за одного туриста. Оскільки вони подорожували транспортним засобом за маршрутом Україна-Румунія-Болгарія-Туреччина нею було оплачено обов`язків візовий збір за відкриття візи до ОСОБА_10 на імя ОСОБА_2 у сумі 35 євро, що за курсом НБУ на 20 червня 2014 року еквівалентно 367,85 грн., а всього 5530,35 грн. Крім того, позивачем було оплачено туристичну поїздку на ім`я Відповідача до ОСОБА_10 у період з 25.06.2017 по 07.07.2017 року у сумі 5100 грн. без авіаперевезення, що

підтверджується Договором на туристичне обслуговування № 1007 від 27.04.2017 р., візовий збір за відкриття візи до ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_2 у сумі 35 євро,що за курсом НБУ на

червень 2017 року еквівалентно 910,70 грн., а всього 6010,70 грн. Так, загальна вартість подорожі склала 30600 грн. / 6 подорожуючих осіб = 5100 грн. за одного туриста. Тобто Позивачем було сплачено за туристичні послуги в інтересах Відповідача грошові кошти у загальному розмірі 14312,50 грн. та 1278,55 грн. візового збору, а всього 15591 грн. 05 коп. Відповідач добровільно повернути витрачені Позивачем кошти на туристичні подорожі відмовляється, мотивуючи тим, що вона їздила на відпочинок супроводжуючи дитину ОСОБА_5 , але Позивач не погоджується з такою позицією, оскільки ОСОБА_2 мала не гірші умови для проживання та харчування у готелях, ніж Позивач та члени її родини. 08 серпня 2017 року Позивачем було направлено на адресу Відповідача письмову вимогу кредитора від 04.07.2017 р. про оплату боргу в загальному розмірі 15827,53 грн. Станом на 17 червня 2018 року Відповідачем не відшкодовано Позивачу витрати понесені останнім на оплату відпочинку Відповідача.

Заяви (клопотання) учасників справи.

01 листопада 2018 року відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що із змісту позову ОСОБА_1 вбачається, що вона у складі її сім`ї (її самої, її неповнолітньої на той час доньки ОСОБА_7 , її співмешканця, а в подальшому - чоловіка ОСОБА_4 та двох його малолітній синів - ОСОБА_11 , 2005 року народження, ОСОБА_12 , 2007 року народження, у 2012 р., 2014 р., 2017 роках за рахунок позивача їздила відпочивати до Єгипту, Турції і Болгарії. Водночас в своєму позові ОСОБА_1 визнає і підтверджує, що вона працювала нянею малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що на вимогу матері цієї дитини ОСОБА_6 подорожі малолітнього ОСОБА_12 за кордон разом із батьком ОСОБА_4 та позивачем для відпочинку могли відбуватись виключно у її супроводі як няні. Із висновку за матеріалом ЖЄО № 6685 від 26.07.2017 р., зібраного Дніпровським ВП за її заявою та долученого позивачем до позову як її доказ вбачається, що ОСОБА_1 була допитана оперуповноваженим Дніпровського ВП Трошиним ОСОБА_13 та підтвердила, що вона, ОСОБА_2 , працювала нянею дитини і що сім`я ОСОБА_14 брала її за кордон з метою догляду за дитиною. Із доданих

ОСОБА_1 до позову копій документів на поїздки (англійською мовою) вбачається, що у Єгипті в період 17-24.11.2012 року вона була поселена в одній кімнаті із малолітніми синами ОСОБА_4 : семирічним ОСОБА_15 і п`ятирічним ОСОБА_16 .

Отже, позивачка у позові визнає і підтверджує той факт, що вона їздила разом із її сім`єю за кордон у 2012 р., 2014 р., та збиралась їхати у Болгарію в 2017 р. не відпочивати, а працювати доглядати за малолітнім сином- ОСОБА_4 - ОСОБА_5 Вона теж підтверджує обставини, які повідомляє (визнає) ОСОБА_1 : що вона в період 2012 - 2017 роках працювала нянею

малолітнього пасинка позивачки ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; що мати і батько цієї дитини - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , а також дружина ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_1 домовились між собою, що дитина ОСОБА_16 відпочиватиме за кордоном із батьком і позивачем без супроводу матері ОСОБА_6 з її обов`язковим супроводом ОСОБА_5 як няні; що вона доглядатиме дитину під час подорожей. Крім того, під час подорожей за кордон вона доглядала і за іншим малолітнім сином ОСОБА_4 - за ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . З цією метою її поселяли в одній кімнаті із двома малолітніми дітьми ОСОБА_4 . Отже, її поїздки у 2012 р. до Єгипту; у 2014 р. в Турцію, оплачені позивачем, а також поїздка в 2017 році у Болгарію, що планувалась, були наслідком домовленості між матір`ю малолітнього ОСОБА_12 , з однієї сторони, і батьком цієї дитини ОСОБА_4 : мати дитини давала згоду на виїзд сина на відпочинок за кордон із батьком за умови, що вона у обов`язковому порядку супроводжуватиму дитину і буде її доглядати. ОСОБА_4 , ОСОБА_4 погодились на умови, висунуті ОСОБА_18 , та тому добровільно оплачували не лише подорож ОСОБА_12 , 2007 року народження, а й її подорож як супроводжучої особи. Вона зі свого боку погодилась супроводжувати дитину під час її закордонних поїздок і доглядати за ним. Мова про те, що вона має за власні кошти оплатити такі поїздки, не йшла, про такі умови своїх подорожей вона не домовлялась ні з ОСОБА_19 , ні з ОСОБА_4 , ні з ОСОБА_20 . Під час подорожей у Єгипет і Турцію вона безоплатно працювала нянею ОСОБА_12 , а також ОСОБА_11 . Взамін батько дітей та позивачка оплачували її проживання і харчування за кордоном. Отже, оплата ОСОБА_1 її подорожей в Єгипет, Турцію, Болгарію носила виключно добровільний характер; договору про те, що вона має компенсувати їй витрати, пов`язані в її поїздками за кордон разом між нею і ОСОБА_1 не укладалось (та й вона не зазначає про наявність такого договору у позові). Як вона не може вимагати у ОСОБА_1 та її чоловіка оплати її труда по догляду за дітьми під час їхніх

спільних подорожей, так і позивачка не вправі вимагати у неї оплати її витрат на її поїздки, бо вони з нею не домовлялись про те, що вона (або її чоловік) має оплатити її роботу няні, а вона

має оплатити свою подорож. Натомість позивачка в обгрунтування своїх вимог наводить довод, що не грунтується на законі і не має правового значення, що хоч вона і їздила за кордон за домовленістю між батьками доглядати чужу дитину, але "мала не гірші умови для проживання

та харчування у готелях, ніж позивач та члени її родини". Звертає увагу суду, що витрати на її поїздку з метою догляду за малолітнім ОСОБА_21 до Єгипту в період з 17 по 24

листопада 2012 року понесені позивачкою 13 листопада 2012 року (квитанція ФОП № 135 від 13.11.2012 р.); витрати на її поїздку з цією ж метою до Турції в період з 3 по 10 липня 2014 року

понесені позивачкою 16 червня 2014 року (квитанція ФОП № 84 від 16.06.2014 р.), у той час як провадження за позовом ОСОБА_22 відкрите судом 24 вересня 2018 року, тобто через 5 років і 10 місяців після оплати поїздки в Єгипет і через 4 роки і 2 місяці після оплати позивачкою поїздки у Турцію. ОСОБА_1 також просить суд стягнути з неї витрати за оплату нею туристичної поїздки з її участю до ОСОБА_10 в період з 25.06.2017 р. по 7.07.2017 р. у сумі 5100 грн. та 910,70 грн. як еквівалент 35 евро за оплату візового збору. При цьому у позові ОСОБА_1 замовчує той факт, що і вона, і малолітній ОСОБА_16 , якого вона доглядала, не їздили разом із позивачкою і її чоловіком до ОСОБА_10 у 2017 році. Мати малолітнього ОСОБА_12 - ОСОБА_6 погодилась на пропозицію ОСОБА_4 щодо поїздки сина влітку

2017 року до Болгарії за тієї ж умови: що вона буде супроводжувати її сина і цій поїздці та доглядати дитину. Такі вимоги ОСОБА_6 влаштовували позивачку і її чоловіка

ОСОБА_4 . Вона теж погодилась на пропозицію батьків дитини супроводжувати і доглядати ОСОБА_23 під час його подорожі до ОСОБА_10 . Цю роботу вона мала виконувати безоплатно, але за

умови придбання ініціаторами поїздки ( ОСОБА_24 , ОСОБА_1 ) відповідного туру дитині і її. Вона передала позивачці свій закордонний паспорт, разом з дитиною ОСОБА_25 у день відправлення очікувала родину ОСОБА_14 для того, щоб разом їхати до ОСОБА_10 . Самостійно

відправитись у подорож до Болгарії вона з дитиною не могли, бо всі туристичні документи, що супроводжують подорож, а також її закордонний паспорт були у позивачки. У день виїзду позивачка та її чоловік передумали брати її до ОСОБА_10 для супроводження ОСОБА_26 ; запропонували дитині поїхати до ОСОБА_10 разом із батьком і братом без неї. Дитина відмовилась

від поїздки бо ОСОБА_10 без неї, тому позивачка поїхала до ОСОБА_10 разом із своєю донькою ОСОБА_7 , чоловіком ОСОБА_4 і старшим сином чоловіка ОСОБА_27 . Тобто позивачка вимагає з неї відшкодування її витрат на її поїздку до ОСОБА_10 як няні дитини, хоча у неї з нею не

було домовленості про компенсацію нею таких витрат; в ситуації, коли позивачка сама передумала брати її у таку поїздку і коли вона реально, і ОСОБА_16 , до ОСОБА_10 не їздили. Мало того, позивачка привласнила її закордонний паспорт і по цей час їй його не віддала. Письмових доказів на підтвердження оплати позивачкою візових зборів у 2014 і у 2017 роках до Болгарії (по 35 евро; 367,85 гр. і 910,70 грн. в еквіваленті) у ОСОБА_1 не має. Отже, в справі відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , бо між ними не виникло ні договірних, ні деліктних правовідносин. Враховуючи викладене, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.(а.с.31-34)

Відповідач ОСОБА_2 01.11.2018 року надала до суду заяву про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із (повідомленням) викликом сторін.(а.с.35-37)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні обгрунтуванню позову. Пояснила, що спір між сторонами справи виник внаслідок відсутності дій зі сторони відповідача в частині відшкодування позивачу витрат, які остання понесла внаслідок оплати за ОСОБА_2 власними коштами туристичного обслуговування, яке надавалося тургагентом фоп ОСОБА_9 , діючої на підставі агентських договорів укладених з туроператорами, на підставі укладених Договорів на туристичне обслуговування, в яких ОСОБА_1 виступала як Замовник в інтересах туристів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Матеріалами справи підтверджено докази оплати нею туристичних подорожей придбаних у тому числі і на ім`я відповідача, включаючи проживання в готелях, сплату візових зборів за оформлення віз, якими займався турагент/туроператор, договорів комплексного страхування подорожуючих за межами України. Тобто вона діяла добросовісно по відношенню до турагента/туроператора та туристів, виключно за згодою яких та в інтересах яких укладала договори на туристичне обслуговування. Стосовно пояснень відповідача у вступному слові щодо того, що вона не поїхала у 2017 році до Болгарії, а тому не зобов`язана сплавати за цю поїздку кошти, вона звертає увагу суду на те, що дана поїздка була повністю оплачена позивачем, жодного відшкодування від відповідача понесених витрат позивач не отримала. Посилання відповідача на причину відмови поїхати до Болгарії є те, що її та малолітню дитину ОСОБА_16 , батько ОСОБА_4 та позивач відмовилися брати у поїздку на яку вони очікували, зібравши речі ще в травні 2017 року, є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Враховуючи те, що нею не було обмежена законом у строку пред`явити вимогу відповідачу про відшкодування понесених витрат, які позивач несла у листопаді 2012 року, червні 2014 року, квітні-травні 2017 року, а відповідач в свою чергу не визначала строк виконання нею зобов`язання по повернення позивачу грошових коштів, позивач вважає, що у даному випадку перебіг позовної давності розпочав свій перебіг моментом пред`явленням позивачем письмової вимоги по повернення коштів від 04.07.2017 року, яка була повернута ЦПЗ № 5 Укрпошта з відміткою «За закінченням терміну зберігання» на поштовому конверті (ідентифікатор поштового відправлення № 515). Отримавши позовну заяву, відповідач не проявила жодної процесуальної ініціативи вирішити спір мирним шляхом взаємних поступок, натомість впевнено вважаючи, що вона не повинна відшкодовувати витрати понесені позивачем, при цьому не перебуваючи з нею у родинних чи дружніх відносинах, відкрито проявляючи у судовому засіданні очевидно неприязне відношення до неї. Додатково звертає увагу суду на те, що Відповідач у відзиві на позовну заяві, зазначає, що працює з двомісячного віку дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , тобто з липня 2007 року, нянею зазначеної дитини. При цьому відповідач жодним чином не декларує своїх доходів, які отримувала з її слів від матері дитини, та відповідно не сплачує податків та зборів до бюджету у супереч вимогам Податкового кодексу України. Наполягає на зодоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що

вона в період 2012 - 2017 роках працювала нянею малолітнього пасинка позивачки ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батьки цієї дитини, а також дружина ОСОБА_4 - позивачка ОСОБА_1 домовились між собою, що дитина ОСОБА_16 відпочиватиме за кордоном із батьком і позивачкою без супроводу матері ОСОБА_6 з її обов`язковим супроводом дитини як няні, вона доглядатиме дитину під час подорожей. Крім того, під час подорожей за кордон вона доглядала і за іншим малолітнім сином ОСОБА_4 - за ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Поїздки у 2012 р. до Єгипту; у 2014 р. в Турцію, оплачені позивачкою, а також поїздка в 2017 році у Болгарію, що планувалась, були наслідком домовленості між батьками малолітнього ОСОБА_12 , а саме: матір`ю - ОСОБА_6 , з однієї сторони, і батьком - ОСОБА_4 . Мати дитини давала згоду на виїзд сина на відпочинок за кордон із батьком за умови, що вона у обов`язковому порядку супроводжуватиму дитину і буде її доглядати. ОСОБА_4 , ОСОБА_4 погодились на умови, висунуті ОСОБА_18 , та тому добровільно оплачували не лише подорож ОСОБА_12 , 2007 року народження, а й її подорож як супроводжучої особи. Вона зі свого боку погодилась супроводжувати дитину під час її закордонних поїздок і доглядати за ним. Мова про те, що вона має за власні кошти оплатити такі поїздки, не йшла, про такі умови своїх подорожей вона не домовлялась ні з ОСОБА_19 , ні з ОСОБА_4 , ні з ОСОБА_20 . Під час подорожей у Єгипет і Турцію вона безоплатно працювала нянею ОСОБА_12 , а також ОСОБА_11 . Взамін батько дітей та позивачка оплачували її проживання і харчування за кордоном. Отже, оплата ОСОБА_1 її подорожей в Єгипет, Турцію, Болгарію носила виключно добровільний характер, договору про те, що вона має компенсувати їй витрати, пов`язані з її поїздками за кордон разом між нею і ОСОБА_1 не укладалось. Просила відмовити в задоволенні позову.

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.23)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року змінено порядок розгляду справи з правил спрощеного позовного провадження без (повідомлення) виклику на спрощене позовне провадження із (повідомленням) викликом сторін.(а.с.41)

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року, в зв`язку з находженням судді Ковальової А.Б. на лікарняному по вагітності та пологам, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.05.2019 року зазначена цивільна справа була передана для розгляду судді Лобарчук О.О. Цивільну справу прийнято до провадження та призначено в судове засідання.(а.с.65)

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14 травня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується відповідним штампом у паспорті.(а.с.7)

Чоловік позивачки ОСОБА_4 має малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження(а.с.8)

Позивачем ОСОБА_1 було замовлено у Турагента фізичної особи підприємця ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_28 , ОСОБА_4 , ОСОБА_29 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_30 , наступні туристичні подорожі:

- Єгипет у період з 17.11.2012 по 24.11.2012 р. розміщення у готелі Titanic Beach Aqva Park вартістю 24300,00 грн. враховуючи авіаперевезення, що підтверджується Договором на туристичне обслуговування від 08.11.2012 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 135 від 13.11.2012 року.(а.с.10-12)

- Республіці Туреччина у період з 03.07.2014 по 10.07.2014 р. розміщення у готелі Sea light Resort Hotel вартістю 20650,00 грн. без авіаперевезення, що підтверджується Договором на туристичне обслуговування № 438 від 13.06.2014 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 84 від 16.06.2014 року.(а.с.10-12)

- Болгарії у період з 25.06.2017 по 07.07.2017 року у сумі 30600 грн. без авіаперевезення, що підтверджується Договором на туристичне обслуговування № 1007 від 27.04.2017 року.(а.с.18-20)

Позивачем ОСОБА_1 було сплачено за туристичні послуги в інтересах відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 14312,50 грн. та 1278,55 грн. візового збору, а всього 15591 грн. 05 коп.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або отриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказувала на те, що спір між сторонами справи виник внаслідок відсутності дій зі сторони відповідача в частині відшкодування їй витрат, які остання понесла внаслідок оплати за ОСОБА_2 власними коштами туристичного обслуговування, яке надавалося тургагентом фоп ОСОБА_9 , діючої на підставі агентських договорів укладених з туроператорами, на підставі укладених Договорів на туристичне обслуговування, в яких ОСОБА_1 виступала як Замовник в інтересах туристів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідачем ОСОБА_2 в судовому зазіданні зазначено, що оплата ОСОБА_1 її подорожей в Єгипет, Турцію, Болгарію носила виключно добровільний характер, договору про те, що відповідач має компенсувати позивачу витрати, пов`язані з її поїздками за кордон разом між відповідачем і позивачем не укладалось.

Факт того, що ніяких договорів про компенсацію понесених витрат між сторонами не укладалось, позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не спростовувався.

Як зазначено відповідачем ОСОБА_2 , в період 2012 - 2017 роках вона працювала нянею малолітнього ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Під час закордонних подорожей, за домовленістю батьків дитини, вона супроводжувала дитину і доглядала за ним. Під час подорожей у Єгипет і Турцію вона безоплатно працювала нянею ОСОБА_12 , а також ОСОБА_11 . Взамін батько дітей та позивачка оплачували її проживання і харчування за кордоном.

Разом з цим, згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що підстави для задоволення вимог позивача відсутні, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Керуючись ст.ст.11,177,179,190,192,536 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_30 про стягнення фактично понесених витрат на туристичне обслуговування залишити без задоволення .

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 11 грудня 2019 року.

Суддя О.О. Лобарчук