Ухвала

25 січня 2019 року

м. Київ

справа № 221/6199/16-ц

провадження № 61-1041ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Стрітенської (Октябрської) сільської ради, третя особа - Відділ Держгеокадастру у Волноваському районі Донецької області, про визнання права власності на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив поновити строк позовної давності звернення до суду, визнати за ним право власності на земельну частку (пай), яка становить 5,42 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 91 937,16 грн, що належала на праві колективної власності КСП «Октябрь» із земель запасу на території Стрітенської (Октябрської) сільської ради Волноваського району Донецької області.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 17 листопада 1990 року він вступив до членів КСП «Октябрь» та одночасно був прийнятий на роботу в це підприємство птахівником, що підтверджується копією трудової книжки від 04 липня 1988 року НОМЕР_1 01 грудня 1991 року він був направлений на підготовчі курси до Харківського зооветеринарного інституту за спеціальністю «Ветеринарія» та зарахований слухачем підготовчого відділення Харківського зооветеринарного інституту, а вже 01 вересня 1992 року - зарахований студентом першого курсу того ж інституту. 06 грудня 1995 року КСП «Октябрь» отримало державний акт на право колективної власності на землю НОМЕР_2, затверджений список членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мали право на земельну частку (пай), однак його до цього списку не внесено, хоча станом на 1995 рік з членів КСП «Октябрь» він не вибував. 01 серпня 1997 року його відраховано з Харківського зооветеринарного інституту у зв'язку із закінченням навчання. Згідно з листом Агрофірми «Октябрь», яка є правонаступником КСП «Октябрь», від 25 квітня 2014 року № 43 його не включено до списку членів підприємства у зв'язку з навчанням, оскільки з ним припинені трудові відносини, однак рішення в установленому порядку не приймалося, записів у трудовій книжці про його виключення не робилося, хоча трудова книжка в період його навчання перебувала в КСП «Октябрь», інформації про виключення він не отримував. Вважає, що під час паювання землі в 1995 році його права були порушені, про що він дізнався лише у 2014 році.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 лютого 2017 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності звернення до суду. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), яка становить 5,42 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 91 937,16 грн, що належала на праві колективної власності КСП «Октябрь» із земель резервного фонду або земель запасу на території Октябрської сільської ради Волноваського району Донецької області.

Постановою Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу Агрофірми «Октябрь» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю задоволено, рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

04 січня 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності на земельну частку (пай), яка становить 5,42 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 91 937,16 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання в касаційній скарзі на те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для ОСОБА_1, не свідчить про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не може свідчити про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Рішення апеляційного суду ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом також взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Стрітенської (Октябрської) сільської ради, третя особа - Відділ Держгеокадастру у Волноваському районі Донецької області, про визнання права власності на земельну частку (пай).

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук