Провадження №2/523/981/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. . Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Круглікова О.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) дійсним,

в судовому засіданні, брали участь: представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рябоконь К.Ю.-

Установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась із зазначеним позовом до суду в грудні 2018 року та просила суд визнати договір купівлі-продажу від 02 жовтня 2018 роу 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 , котрий укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійним; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 .

Вимоги позову обґрунтовано тим, що На теперішній час позивачу, ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 .

Підставами для виникнення права власності є:

-Свідоцтво про право власності на житло від 29 серпня 2008 року,

-рішення Суворовського районного суду по справі № 523/11165/14 від 8 жовтня 2014 року,

-довідка 17/22, видана 22.08.2016 року, видавник - БТІ «Експерт-Консалтинг».

Співвласниками інших частин квартири в рівних частках, по 1/4, є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Вже на період приватизації житла в 2008 році у ОСОБА_1 з сином ОСОБА_2 виникали непорозуміння стосовно сумісного проживання в спірній квартирі та її використання.

Намагаючись вирішити дане спірне питання добровільно у позасудовому порядку, у 2013 року сторони дійшли згоди, що позивач та третя особа тривалий час будуть підтримувати сина, відповідача по справі ОСОБА_2 матеріально, сплачувати поступово вартість частки квартири, а ОСОБА_2 в подальшому переоформить на ОСОБА_1 належну йому частину квартири. Жодних документів ми при цьому не підписували, лише визначили за усною домовленістю вартість частки відповідача в спірній квартирі в сумі, що складає еквівалент 6000,00 (шість тисяч) доларів США. Така вартість визначена сторонами також з урахуванням того, що весь тягар по утриманню спірної квартири, вирішенню питань її оформлення, несли і несуть позивач та третя особа.

Зазначену вартість частки, як зазначила позивачка в своєму позові, сплачувати Відповідачу на протязі щонайменше 3 років, та не оформлюючи при цьому жодних документів щодо передачі грошових коштів. Більше того, тривалі проміжки часу відповідач ОСОБА_2 , фактично, перебував на повному утриманні батьків, не маючи інших джерел доходу.

Як зазначила позивачка, не маючи намір в подальшому проживати в Україні, відповідач покинув її межі. Лише на початку жовтня 2018 року вдалося вмовити відповідача, який на теперішній час перебуває в Німеччині, м. Дельменхорст, хоч якось оформити досягнуті домовленості шляхом підписання договору купівлі-продажу частки в квартирі в простій письмовій формі. Ще під час підписання та оформлення даного правочину, відповідач зазначив, що більше ніяких документів не підпише, в Україну повертатись наміру не має, жодних довіреностей не надасть.Після підписання договору, відповідач прямо сказав, що більше питанням оформлення правочину займатись не буде ніяким чином, та щоб ми вирішували дане питання на свій розсуд.

При укладенні наведеного договору всі істотні умови угоди були сторонами дотримані, розрахунок за придбану частку квартири був виконаний у повному обсязі до підписання договору.

Позивач вважає, що зазначений договір фактично є підтвердженням досягнення між сторонами домовленості щодо всіх істотних умов даного договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на частку спірної квартири, що і стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дісним та визнання права власності на частку майна.

Ухвалою суду від 18 січня 2019 року суддею прийнято до свого провадження зазначну цивільну справу в порядку загального позовного провадження. (а.с. 38).

Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 68).

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з мотивів, що викладені в позові.

Представник відповідача Подпругін О. О. надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. (а.с. 78). Окрім того, матеріали справи містять відзив на позовну заяву представника відповідача в якому зазначено, що відповідач з позовними вимогами згоден в повному обсязі. (а.с. 99)

Третя особа надала клопотання про розгляд спарви за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. (а.с. 91).

З`ясував обставини справи, вислухав представника позивача, дослідив та проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1 ст. 76, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 . Підставами для виникнення права власності є:

-Свідоцтво про право власності на житло від 29 серпня 2008 року,

-рішення Суворовського районного суду по справі № 523/11165/14 від 8 жовтня 2014 року,

-довідка 17/22, видана 22.08.2016 року, видавник - БТІ «Експерт-Консалтинг».

Співвласниками інших частин квартири в рівних частках, по 1/4, є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . (а.с. 8-20).

02 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу частки нерухомого майна, 1/4 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 31,32).

Як зазначено в даному договорі, сторони домовились, що продаж 1/4 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вчинено за 170000 гривень, котрі продавець ОСОБА_2 одержав поетапно в повному обсязі від покупця ОСОБА_1 до моменту підписання цього договору. (п.4 Договору). В договорі зазначено, що договір укладався в Німеччині,а але представник позивача вказував, що договір складено та підписано в місті Одеса Україна, що відповідач на деякий час приїджав в Україну і тоді підписав цей договір.

Однак, а ні позивачем, а ні представником позивача не надано доказів щодо перешкод в укладанні нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу , як вимагає законодавство. Відсутня розписка, чи квітанції щодо отримання відповідачем вказаних грошових коштів за відчужену частку квартири, відсутня оііцнка вкартир та відповідної частки .

Крім того, суду не представлено безпосередньо відповідачем свого відзиву чи особиста заява про згоду з позовними вимогами та обгрунтуванням позову, (а ні засобами Укрпошти, іншими поштовими установами, а ні на електрону пошту суду). Дані про електрону адресу відповідача , позивачем не представлено, в позові вказано тільки адресу відповідача в місті Одеса Україна, але адресу в ФРН не зазначено, та інших засобів зв,язку, у тому числі електроної пошти.

В матеріалах справи є тільки ордер адвоката Подпругіна О.О. від 05 серпня 2019 року л.с.77, який від імені відповідача і подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, та пояснення і відзив л.с.85,99 в яких нібито згоден з позовом, який також підписан адвокатом Подпругін О.О..

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Тобто, обов`язковими умовами застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є:

- встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину;

- втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

З приводу аналогічних правовідносин Верховний Суд у постанові від 04.03.2019р. №665/2266/16-ц висловив таку позицію: при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Якщо матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена, то за таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання договору дійсним. Натомість визнання відповідачем позову спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості посвідчити його нотаріально.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Судом встановлено, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено факту безповоротного ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення правочину, що є обов`язковою складовою для визнання правочину дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК України.

Крім того, позивачем жодними доказами не доведений факт вживання заходів та спроб нотаріально оформити вказаний договір купівлі-продажу.

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору, а позивачем вживались заходи та спроби щодо його нотаріального посвідчення, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,11-13,17- 18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), про визнання дійсним договору 02 жовтня 2018 року купівлі-продажу від ј частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 69,1 кв.м., укладений між ОСОБА_1 , ІПН № НОМЕР_1 , і ОСОБА_2 , ІПН № НОМЕР_2 , - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Складання повного рішення (постанови) суду відбувається згідно до ч.6ст259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2019 року.

Суддя -