Ухвала

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 761/36215/14-ц

провадження № 61-27305св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Волошина В. О., від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Кравець В. А., Гаращенка Д. Р., Немировської О. В., від 10 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, донарахування та виплату премії.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що наказом генерального директора Концерну РРТ від 28 січня 2013 року його було прийнято на посаду помічника генерального директора, а відповідно до наказу від 07 лютого 2013 року № 12/ок його було переведено на посаду заступника генерального директора Концерну РРТ. 12 листопада 2014 року ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Вказане звільнення позивач вважає незаконним, оскільки воно було проведено без згоди профспілкової організації. Під час звільнення не було прийнято до уваги переважне право на залишення позивача на роботі, як працівника з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Концерну РРТ від 12 листопада 2014 року

№ 86/ок «Про припинення трудового договору», поновити його на посаді заступника генерального директора Концерну РРТ, зобов'язати Концерн РРТ нарахувати та виплатити ненараховану та невиплачену премію за вересень-жовтень 2014 року у розмірі 8 035, 90 грн, стягнути з Концерну РРТ заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати винесення рішення по суті.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва

від 28 липня 2015 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 липня 2015 року залишено без змін.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року.

Заяву ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення суду обґрунтовано тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у справі № 359/10611/15-ц за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 до Концерну РРТ про визнання протиправним та скасування наказу, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» від 12 серпня 2014 року №378, на підставі якого на підприємстві відбулось скорочення чисельності працівників і в подальшому звільнення працівників.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У травні 2017 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2017 року, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 травня 2018 року матеріали провадження за касаційною скаргою передано до Верховного Суду.

У листопада 2018 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подано до Верховного Суду заяву про відкликання поданої касаційної скарги.

За правилами частини третьої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження.

Враховуючи, що заяву про відкликання касаційної скарги було подано після відкриття касаційного провадження у справі, подане представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 клопотанняпро відкликання касаційної скарги задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Однією із основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України, 2004 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мали право оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Аналогічну норму містить і пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України, де визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. Цей перелік є вичерпним.

За правилами частини сьомої статті 429 ЦПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Таким чином, ЦПК України, 2004 року, та чинною редакцією ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами судового рішення, після перегляду в апеляційному порядку. Ухвала апеляційного суду, постановлена за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, яка не підлягає касаційному оскарженню, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.

Враховуючи вимоги вищевказаних процесуальних норм, касаційна скарга не підлягала прийняттю до провадження.

Відсутність передбаченого процесуальним законом, як на момент подання касаційної скарги, так і на момент постановлення цієї ухвали, права на касаційне оскарження ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами судового рішення, після перегляду в апеляційному порядку, унеможливлює проведення касаційного розгляду справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2017 року.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїх ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18).

За таких обставин, оскільки правові підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2017 року були відсутні, відкрите у справі касаційне провадження підлягає закриттю, як таке, що було помилково відкрите ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 389, частиною другою статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про відкликання касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 рокуу справі позовом ОСОБА_4 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, донарахування та виплату премії - відмовити.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 травня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року у справі позовом ОСОБА_4 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, донарахування та виплату премії - закрити.

Справу повернути до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта