Справа № 128/3330/16-ц
Провадження № 22-ц/801/264/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуСправа № 128/3330/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

Секретар: Пантелеймонова А.І.

За участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4; відповідача ОСОБА_5 і його представника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

Рішення ухвалила суддя Ганкіна І.А.

Рішення ухвалено у відсутності сторін о 18.00 год. у м. Вінниці

Дата складання повного тексту рішення 26 листопада 2018 року,

Встановив:

22 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку по вулиці Стадіонній, 61 в смт. Стрижавці Вінницького району; стягнути з ОСОБА_5 на її користь грошову компенсацію, що становить: 1/2 вартості транспортного засобу ВАЗ 21097, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 і 1/2 вартості мопеда марки CHINA MOTO KANUNI DELTA, 2007 року випуску державний номерний знак НОМЕР_9; визнати за нею право власності на: монітор марки «SAMSUNG» і комп'ютер вартістю 6 000,00 грн., телевізор SUPRA вартістю 4 000,00 грн., тумбочку під телевізор - 1 000,00 грн., столик журнальний вартістю - 500,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю - 700,00 грн., м'які меблі-куточок (диван, два крісла, два пуфіка) вартістю - 3 000,00 грн., двоспальне ліжко вартістю - 2 500,00 грн., мікрохвильову піч LGMS-1929 G вартістю - 469,00 грн., пилосос LGV-C3245RT вартістю - 1 000,00 грн., кухонний уголок (стінка) вартістю - 1 000,00 грн., електром'ясорубка ZELMER вартістю - 1 500,00 грн., хлібопічку SATURN вартістю 1 200,00 грн., холодильник АТЛАНТ вартістю - 7 000,00 грн., морозильну камеру АТЛАНТ вартістю - 6 500,00 грн. Також просила стягнути з відповідача на її користь заподіяну їй і синові моральну шкоду в сумі 160 000,00 грн.

1 лютого 2017 року позивач ОСОБА_3 подала позовну заяву про зменшення розміру позовних вимог.

У позові зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 5 серпня 2000 року до 2 грудня 2016 року, коли їх шлюб був розірваний за рішенням Вінницького районного суду. Мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Вінницького районного суду від 9 грудня 2016 року відповідача зобов'язано до сплати аліментів на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу).

В період шлюбу за кошти, отримані нею від реалізації належного їй на праві власності автомобіля ВАЗ 21013, 1983 року випуску і за рахунок їх спільних коштів (заробітної плати та коштів, виручених від ведення спільного господарства) вони придбали майно на загальну суму 126 874 грн.

Домовленості про розмір часток у спільному майні між ними не було; шлюбний договір вони не укладали.

Відповідно до вимог частини 1 статті 70 СК України частки подружжя є рівними і складають по 1/2 частці кожному. В грошовому еквіваленті частка кожного із подружжя у спільному майні складає 63 437,00 грн. (126 874,00 грн. : 2).

З урахуванням її інтересів та інтересів їх малолітнього сина, позивач просила ухвалити рішення, яким поділити спільне майно подружжя і виділити їй в натурі на праві власності: монітор марки «SAMSUNG» і комп'ютер вартістю 6 000,00 грн., телевізор SUPRA вартістю 2459,00 грн., тумбочку під телевізор - 1 000,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю - 700,00 грн., м'які меблі-куточок (диван, два крісла, два пуфа) вартістю - 3 000,00 грн., мікрохвильову піч LGMS-1929 G вартістю - 469,00 грн., пилосос LGV-C3245RT вартістю - 394,00 грн., електром'ясорубку ZELMER вартістю - 1 016,00 грн., хлібопіч SATURN вартістю 473,00 грн., морозильну камеру АТЛАНТ вартістю - 6 500,00 грн., загальною вартістю 22 011,00 грн., у власності відповідача залишити: два конвектори (конвектор «Буштино» вартістю 1 000,00 грн. і конвектор «Demrad» вартістю 1 500,00 грн.), 3 люстри вартістю 1 500,00 грн., телевізор TVF-5532TC вартістю 3 000,00 грн., газову плиту вартістю 1 000,00 грн., столик журнальний вартістю 500,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 2 500,00 грн., шафу вартістю 700,00 грн., 2 серванти вартістю 1 000,00 грн., DVD-плеєр вартістю 200,00 грн., доріжки в кількості 5 штук вартістю 3 000,00 грн., 2 килими вартістю 2 000,00 грн., кухонний куток (стінку) вартістю 1 000,00 грн., холодильник АТЛАНТ вартістю 7 000,00 грн., мотоблок марки ЗУБР вартістю 10 000,00 грн., мопед-А1 марки CHINA MOTO KANUNI DELTA, 2007 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_9 вартістю 8 323,00 грн., автомобіль ВАЗ 2107 легковий седан, 2001 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 60640,00 грн., загальною вартістю 104863,00 грн. Просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь грошову компенсацію за різницю в частках в сумі 41 426,00 грн. та судові витрати.

16 березня 2017 року позивач ОСОБА_3 подала заяву про уточнення позовних вимог, вказавши, що згідно ухвали Вінницького районного суду від 21 листопада 2016 року, якою задоволено її заяву про забезпечення позову і накладено арешт на спірне майно, державним виконавцем було описано і накладено арешт на майно, яке знаходиться в будинку № АДРЕСА_1, про що складено постанову від 15 березня 2017 року. Відповідно до цієї постанови частина майна, яке вона просила виділити їй в натурі, за вказаною адресою відсутня, тому вона згідна отримати відповідну грошову компенсацію за відсутнє майно.

Цією заявою ОСОБА_3 просила поділити спільне майно подружжя, виділивши їй в натурі на праві власності: тумбочку під телевізор - 1 000,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю - 700,00 грн., м'які меблі-куточок (диван, два крісла, два пуфа) вартістю - 3 000,00 грн., мікрохвильову піч LGMS-1929 G вартістю - 469,00 грн., пилосос LGV-C3245RT вартістю - 394,00 грн., загальною вартістю 5 563,00 грн., у власності відповідача залишити: два конвектори (конвектор «Буштино» вартістю 1 000,00 грн. і конвектор «Demrad» вартістю 1 500,00 грн.), 3 люстри вартістю 1 500,00 грн., телевізор TVF-5532TC вартістю 3 000,00 грн., газову плиту вартістю 1 000,00 грн., столик журнальний вартістю 500,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 2 500,00 грн., шафу вартістю 700,00 грн., 2 серванти вартістю 1 000,00 грн., DVD-плеєр вартістю 200,00 грн., доріжки в кількості 5 штук вартістю 3 000,00 грн., 2 килими вартістю 2 000,00 грн., кухонний куток (стінку) вартістю 1 000,00 грн., холодильник АТЛАНТ вартістю 7 000,00 грн., мотоблок марки ЗУБР вартістю 10 000,00 грн., мопед-А1 марки CHINA MOTO KANUNI DELTA, 2007 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_9 вартістю 8 323,00 грн., автомобіль ВАЗ 2107 легковий седан, 2001 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 60640,00 грн., загальною вартістю 104863,00 грн. Просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь грошову компенсацію за різницю в частках в сумі 57 874,00 грн. і судові витрати.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року за заявою позивача ОСОБА_3 залишено без розгляду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 в частині вимоги щодо визнання за позивачем права на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

24 травня 2017 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя і роз'яснено йому право на окреме звернення з даним позовом до суду.

10 липня 2017 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що із відповідачем проживав у зареєстрованому шлюбі з 5 серпня 2000 року до 2 грудня 2016 року, коли шлюб був розірваний за рішенням Вінницького районного суду. Мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із відповідачем і на утримання якого за рішенням Вінницького районного суду від 9 грудня 2016 року він зобов'язаний до сплати аліментів.

Крім вказаного ОСОБА_3 спільно нажитого майна, у період шлюбу вони за кошти спільного сімейного бюджету придбали легковий автомобіль НОМЕР_2 та зареєстрували його 5 вересня 2009 року на праві власності на ім'я дружини ОСОБА_3

Згідно висновку незалежного оцінювача ОСОБА_8 ринкова вартість автомобіля станом на 20 квітня 2017 року складає 14 489,00 грн.

Тому він просив здійснити розподіл спільного майна подружжя, яким є даний автомобіля марки ВАЗ 21013, шляхом стягнення з відповідача на його користь 1/2 частку (половину) вартості автомобіля, що становить 7 244,50 грн. та судові витрати.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 4 вересня 2017 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя і справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. Справі надано єдиний номер 128/3300/16-ц.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено ОСОБА_3 в натурі на праві власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: тумбочку під телевізор - 1 000,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю - 700,00 грн., м'які меблі-куточок (диван, два крісла, два пуфа) вартістю - 3 000,00 грн., мікрохвильову піч LGMS-1929 G вартістю - 469,00 грн., пилосос LGV-C3245RT вартістю - 394,00 грн., всього на суму 5 563,00 грн.

У власності ОСОБА_5 залишено: два конвектори «Буштино» вартістю 1 000,00 грн. і конвектор «Demrad» вартістю 1 500,00 грн., 3 люстри вартістю 1 500,00 грн., телевізор TVF-5532TC вартістю 3 000,00 грн., газову плиту вартістю 1 000,00 грн., столик журнальний вартістю 500,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 2 500,00 грн., шафу вартістю 700,00 грн., 2 серванти вартістю 1 000,00 грн., DVD-плеєр вартістю 200,00 грн., доріжки в кількості 5 штук вартістю 3 000,00 грн., 2 килими вартістю 2 000,00 грн., кухонний куток (стінку) вартістю 1 000,00 грн., холодильник АТЛАНТ вартістю 7 000,00 грн., мотоблок марки «ЗУБР» вартістю 10 000,00 грн., мопед-А1 марки «CHINA MOTO KANUNI DELTA», 2007 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_9 вартістю 4 907,50 грн., автомобіль «ВАЗ 2107» легковий седан, 2001 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 60640,00 грн., загальною вартістю 101 447,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за різницю в частках в сумі 47 942,25 грн. і судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 340,00 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 5 грудня 2018 року виправлено описку, допущену у резолютивній частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року. Виключено повторне зазначення у рішенні суду пункт «Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя - відмовити» та зазначення «по сплаті судового збору» в частині вирішення стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судових витрат в сумі 6 340,00 грн.: «Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 6 340,00 грн.».

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким його позов до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення компенсації, задовольнити повністю, а позов ОСОБА_3 до нього про поділ спільного майна подружжя шляхом виділу частини майна і стягнення компенсації задовольнити частково: виділити ОСОБА_3 в особисту власність мопед марки «CHINA MOTO KANUNI DELTA», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_9 вартістю 4 907,50 грн., залишити йому на праві особистої власності легковий автомобіль марки ВАЗ 2107, легковий седан-В, 2001 року, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 8 887,80 грн. і стягнути з нього на користь ОСОБА_3 1 990,15 грн. компенсації за різницю у вартості цього майна. У решті позову ОСОБА_3 в задоволенні відмовити у зв'язку із недоведеністю вимог. Стягнути понесені судові витрати, пов'язані з апеляційним розглядом справи.

Зазначив, що суд першої інстанції, вирішуючи справу, вірно встановив характер спірних правовідносин, але надав їм невірну оцінку, допустив порушення норм матеріального права внаслідок їх невірного тлумачення та порушив норм процесуального права, що в цілому призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції не забезпечив законного і обґрунтованого мотивування усіх своїх висновків, належної і об'єктивної оцінки усім доводам і запереченням сторін і їх представників у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_3 не надала письмового відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_5 і його представник - адвокат ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив апеляційну скаргу, просить її відхилити і залишити без зміни рішення суду.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 5 серпня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_10, виданим виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району (том 1 а. с. 7).

Сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_11, виданим виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району (том 1 а. с. 8).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 2 грудня 2016 року укладений між сторонами шлюб розірвано (том 1 а. с. 107).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 9 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22 вересня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (том 1 а. с. 108-109).

Подружжям у період проживання у шлюбі придбано майно: тумбочку під телевізор - 1 000,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю - 700,00 грн., м'які меблі-куточок (диван, два крісла, два пуфа) вартістю - 3 000,00 грн., мікрохвильову піч LGMS-1929 G вартістю - 469,00 грн., пилосос LGV-C3245RT вартістю - 394,00 грн., два конвектори: «Буштино» вартістю 1 000,00 грн. і конвектор «Demrad» вартістю 1 500,00 грн., 3 люстри вартістю 1 500,00 грн., телевізор TVF-5532TC вартістю 3 000,00 грн., газову плиту вартістю 1 000,00 грн., столик журнальний вартістю 500,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 2 500,00 грн., шафу вартістю 700,00 грн., 2 серванти вартістю 1 000,00 грн., DVD-плеєр вартістю 200,00 грн., доріжки в кількості 5 штук вартістю 3 000,00 грн., 2 килими вартістю 2 000,00 грн., кухонний куток (стінку) вартістю 1 000,00 грн., холодильник АТЛАНТ вартістю 7 000,00 грн., мотоблок марки «ЗУБР» вартістю 10 000,00 грн.

Під час спільного проживання сторони придбали мопед CHINA MOTO KANUNI DELTA реєстраційний номер НОМЕР_9, 2007 року випуску, червоного кольору, який 02.11.2010 року зареєстрували на власника - ОСОБА_5 та придбали автомобіль ВАЗ-2107, 2001 року випуску, легковий Седан-В, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, який 21.12.2007 року зареєстрували на власника - ОСОБА_5 (том 1 а. с. 26, 144, 145).

Також судом встановлено, що сторонами був придбаний автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, легковий Седан-В, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, який 05.09.2006 року був зареєстрований на ОСОБА_3 (том 2 а. с. 8 зворот).

Із звіту № 50/17 про незалежну оцінку ринкової вартості легкового автомобіля ВАЗ-21013, державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, проведеного оцінювачем ОСОБА_8 20 квітня 2017 року вбачається, що в результаті проведених аналітично-розрахункових досліджень, оцінювач вважає, що ринкова вартість легкового автомобіля ВАЗ-21013, 1983 року випуску, на дату оцінки, з врахуванням його комплектності, фактичного технічного стану та без врахування податку на додану вартість складає 14 489,00 грн. (том 2 а. с. 9-13).

Згідно звіту № 02/17 від 4 січня 2017 року, наданого ПП «Експертний центр «Поділля», ринкова вартість транспортного засобу мопеда-А1 марки «CHINA MOTO KANUNI DELTA», 2007 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 на дату оцінки складає 8323,00 грн. (більш достовірна інформація щодо вартості КТЗ може бути встановлена при наявності транспортного засобу та проведеного технічного огляду) (том 1 а. с. 111-122, а. с. 135).

Згідно звіту № 01/17 від 4 січня 2017 року, наданого ПП «Експертний центр «Поділля», ринкова вартість автомобіля ВАЗ-2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, легковий Седан-В, 2001 року випуску на дату оцінки складає 60640,00 грн. (більш достовірна інформація щодо вартості КТЗ може бути встановлена при наявності транспортного засобу та проведеного технічного огляду) (том 1 а. с. 123-132).

Згідно висновку судового експерта № 3232/3233/18-21 від 09.07.2018 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, наданий на дослідження автомобіль НОМЕР_4, 2001 року випуску не може бути використаним за призначенням без проведення відповідних ремонтно-відновлювальних робіт, вартість яких перевищує середню ринкову вартість аналогічних автомобілів марки ВАЗ-2107, 2001 року випуску, тобто його відновлення є економічно недоцільним. Розрахункова вартість вузлів та агрегатів автомобіля НОМЕР_4, які можливо використати в подальшому у відповідності до п.7.22 ОСОБА_4 автотоварознавчої експертизи, з врахуванням витрат на демонтаж складових може складати 8 887,80 грн., а з врахуванням коефіцієнта торга 7 999,02 грн. без врахування попиту на ринку регіону та терміну реалізації даних залишків на липень 2018 року та вартість тих, що не придатні до використання по величині їх вага (близько 250 кг) за ціною металобрухту на час утилізації. Дійсна ринкова вартість із врахуванням технічного стану наданого на дослідження мопеда CHINA MOTO KANUNI DELTA реєстраційний номер НОМЕР_9, 2007 року випуску станом на липень 2018 року складає 4 907,50 грн. (том 2 а.с.128-143).

Домовленості про розмір часток у спільному майні між сторонами не було; шлюбний договір вони не укладали.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

За правилами частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно положень статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина 1).

За правилами частин 1 і 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається із заявлених позивачем ОСОБА_3 позовних вимог з урахуванням їх зміни та зменшення, вона просила поділити таке спільне майно: тумбочку під телевізор - 1 000,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю - 700,00 грн., м'які меблі-куточок (диван, два крісла, два пуфа) вартістю - 3 000,00 грн., мікрохвильову піч LGMS-1929 G вартістю - 469,00 грн., пилосос LGV-C3245RT вартістю - 394,00 грн., два конвектори «Буштино» вартістю 1 000,00 грн. і конвектор «Demrad» вартістю 1 500,00 грн., 3 люстри вартістю 1 500,00 грн., телевізор TVF-5532TC вартістю 3 000,00 грн., газову плиту вартістю 1 000,00 грн., столик журнальний вартістю 500,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 2 500,00 грн., шафу вартістю 700,00 грн., 2 серванти вартістю 1 000,00 грн., DVD-плеєр вартістю 200,00 грн., доріжки в кількості 5 штук вартістю 3 000,00 грн., 2 килими вартістю 2 000,00 грн., кухонний куток (стінку) вартістю 1 000,00 грн., холодильник АТЛАНТ вартістю 7 000,00 грн., мотоблок марки «ЗУБР» вартістю 10 000,00 грн., мопед-А1 марки «CHINA MOTO KANUNI DELTA», 2007 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_9 вартістю 4 907,50 грн., автомобіль «ВАЗ 2107» легковий седан, 2001 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 60640,00 грн., шляхом виділення на праві власності майна: їй - на суму 5563,00 грн., а відповідачу - на суму 104863,00 грн. із стягненням грошової компенсації за різницю в долях в сумі 57 874,00 грн. (том 1 а. с. 163).

Відповідач ОСОБА_5 у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 (том 2 а. с. 84-86) визнав, що в період їх спільного проживання ними придбано майно: тумбочку під телевізор - 1 000,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю - 700,00 грн., м'які меблі-куточок (диван, два крісла, два пуфа) вартістю - 3 000,00 грн., мікрохвильову піч LGMS-1929 G вартістю - 469,00 грн., пилосос LGV-C3245RT вартістю - 394,00 грн., 3 люстри вартістю 1 500,00 грн., телевізор TVF-5532TC вартістю 3 000,00 грн., столик журнальний вартістю 500,00 грн., DVD-плеєр вартістю 200,00 грн., доріжки в кількості 2 штук вартістю 1 200,00 грн., 1 килим вартістю 1 000,00 грн., кухонний куток (стінку) вартістю 1 000,00 грн., мопед-А1 марки «CHINA MOTO KANUNI DELTA», 2007 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_9 вартістю 4 907,50 грн., автомобіль «ВАЗ 2107» легковий седан, 2001 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 60640,00 грн. (том 2 а. с. 85).

Згідно вимог частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обстави або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнями учасників справи, їхніх представників.

Тому визнані відповідачем такі обставини щодо переліку спільного сумісного майна подружжя, не підлягають доказуванню і це майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами статей 12 і 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції виконавши зазначені вимоги цивільного процесуального закону також встановив, що сторонами в період шлюбу придбано іще інше майно: газову плиту вартістю 1 000,00 грн., двоспальне ліжко вартістю 2 500,00 грн., шафу вартістю 700,00 грн., 2 серванти вартістю 1 000,00 грн., холодильник АТЛАНТ вартістю 7 000,00 грн., два конвектори вартістю 2 500,00 грн., мотоблок марки «ЗУБР» вартістю 10 000,00 грн.

Придбання сторонами у період шлюбу цього майна підтверджено показаннями свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, яка є тіткою ОСОБА_5, які підтвердили, що подружжю ОСОБА_5 на весілля подарували холодильник «Атлант», двоспальне ліжко, серванти, шафу; згодом подружжя придбало мотоблок «Зубр». Це також підтверджується письмовими доказами, якими є: документи на підтвердження придбання: газової плити, придбаної 25 квітня 2004 року (керівництво по експлуатації плити газової побутової - том 1 а. с. 14); холодильника «Атлант», придбаного за місяць до реєстрації шлюбу сторонами - 03 липня 2000 року (гарантійна карта - том 1 а. с. 15) і подарованого подружжю на весіллі; конвектора газового «Буштино» типу КГ, придбаного 18 серпня 2003 року (керівництво з експлуатації - том 1 а. с. 16-17) конвектора газового «Demrad», придбаного 24 грудня 2008 року (том 1 а. с. 18-19).

Відповідач ОСОБА_5 заперечив проти віднесення цього переліку майна до категорії спільної сумісної власності подружжя. Проте, такі свої заперечення він не довів у судовому засіданні належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, як того вимагає цивільний процесуальний закон, вимоги якого містяться у статтях 76-80, 12, 13, 81, 82 ЦПК України.

Із заявлених позовних вимог позивача ОСОБА_5 вбачається, що він просить поділити спільне сумісне майно подружжя - автомобіль НОМЕР_2, 1983 року випуску, вартістю 14 489,00 грн., шляхом стягнення з відповідача на його користь 1/2 частки вартості цього автомобіля, що становить 7 244,50 грн. (том 2 а. с. 2-5).

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві зазначила про те, що спірний автомобіль НОМЕР_2 за спільною згодою із чоловіком ОСОБА_5 був проданий ОСОБА_14 за 2 500 доларів США. Виручені від продажу автомобіля кошти подружжя витратили спільно в інтересах сім'ї на ремонт будинку, газифікацію, облаштування двору біля будинку, будівництво цегляного паркану (том 2 а. с. 90-91).

Такі твердженні відповідача ОСОБА_3 є достовірними і відповідають дійсним обставинам, про що свідчить наступне.

Як вбачається із висновку про результати розгляду повідомлення ОСОБА_3 щодо оголошення в розшук автомобіля НОМЕР_2, 1983 року випуску, наданого оперуповноваженим СКП Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ст. лейтенантом ОСОБА_15 та затвердженого начальником Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_16 11 травня 2017 року, під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 та її чоловік в 2008 році продали автомобіль НОМЕР_2 громадянину ОСОБА_14 за 2 200 доларів США, при цьому оформили генеральну довіреність. Зі слів ОСОБА_14 у 2008 році він продав цей автомобіль ОСОБА_17, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_3. Де знаходиться на даний час автомобіль йому не відомо (том 2 а. с. 43).

На підтвердження продажу автомобіля ВАЗ-21013, 1983 року випуску, ОСОБА_3 надала копію розписки від 24 січня 2008 року про те, що нею отримано 2 500 доларів США від ОСОБА_18 за автомобіль моделі ВАЗ-21013, 1983 року випуску, зеленого кольору, проданий по генеральній довіреності від 24 січня 2008 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1105 приватним нотаріусом ОСОБА_19 (том 2 а. с. 41).

Зазначені обставини підтверджуються копією матеріалів перевірки заяви ОСОБА_3 на 6-ти аркушах (ЄО №2817 від 25.04.2017 року), наданими на виконання ухвали Вінницького районного суду від 04 вересня 2017 року Вінницьким відділом поліції ВРВП ГУНП у Вінницькій області (том 2 а. с. 52-58).

Територіальний сервісний центр 0541 повідомив про те, що станом на 13 травня 2017 року транспортні засоби за ОСОБА_3 не зареєстровані (том 2 а. с. 44).

Таким чином встановлено, що автомобіль марки ВАЗ-21013, 1983 року випуску днз НОМЕР_2 був власністю дружини ОСОБА_3 та входив до переліку спільного майна подружжя до 2008 року. Під час шлюбу подружжя, здійснюючи своє право власності, уже розпорядилося цим майном за спільною згодою - продало автомобіль і виручені кошти використало в інтересах сім'ї.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: автомобіля марки ВАЗ-21013, 1983 року випуску, тому судом першої інстанції прийнято вірне рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності обставин в частині обсягу та вартості нажитого сторонами спільного майна, які суд першої інстанції визнав встановленими, спростовуються наступним.

Наявність у власності сторін, як подружжя, такого спільного сумісного майна як мотоблок «Зубр» встановлена судом на підставі доказів, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, якими є показання свідка, що за правилами частини 1 статті 90 ЦПК України являє собою повідомлення свідком про обставини, відомі йому і які мають значення для справи.

Також ці доводи апеляційної скарги спростовуються і тим, що ухвалою Вінницького районного суду від 21 листопада 2016 року задоволено заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно подружжя. Накладено арешт на зазначене позивачем у позовній заяві майно. Копію ухвали суду для виконання направлено до Державної виконавчої служби Вінницького РУЮ (том 1 а. с. 52-53).

На виконання ухвали суду від 21.11.2016 року державним виконавцем Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження постановою від 13 лютого 2017 року (том 1 а. с. 153).

Із акта державного виконавця від 15 лютого 2017 року вбачається, що при виїзді на місце знаходження майна: АДРЕСА_1, при примусовому виконанні судового рішення про накладення арешту на майно, боржник - ОСОБА_5 відмовився у присутності понятих надати доступ до перерахованого в ухвалі суду майна (том 1 а. с. 154).

У зв'язку з цим 1 березня 2017 року державний виконавець звертався до Вінницького районного суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника з метою виконання ухвали суду від 21 листопада 2016 року (том 1 а. с. 148-149).

Ухвалою Вінницького районного суду від 1 березня 2017 року подання задоволено (том 1 а. с. 159).

І лише 15 березня 2017 року державним виконавцем проведено опис майна і накладено арешт на майно зазначене у судовому рішенні, частина із якого уже була відсутня (том 1 а. с. 164).

Крім цього, при подачі позову позивачем була зазначена вартість кожної речі, яку вона просила поділити.

Не погоджуючись із такою ціною кожної речі, відповідач, згідно вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України та з урахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 22 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вправі був про це зазначити у своєму відзиві, що передбачено статтею 191 ЦПК України, вказавши іншу вартість, підтвердивши її відповідними доказами або вирішувати питання про призначення судової товарознавчої експертизи щодо визначення вартості спірного майна.

Доводи апеляційної скарги в тому, що при визначенні ринкової вартості спірного автомобіля марки ВАЗ-2107, 2001 року випуску днз АВ0124ВР, суд першої інстанції не врахував висновок судового експерта від 9 липня 2018 року № 3232/3233/18-21 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, а безпідставно та невмотивовано взяв до уваги саме звіт № 01/17 від 4 січня 2017 року оцінювача ОСОБА_21, підлягають до спростування таким чином.

Перед судовим експертом було поставлено питання: яка дійсна вартість з урахуванням технічного стану автомобіля НОМЕР_8, 2001 року випуску?

Проте, відповіді на це питання судовий експерт не надав, а зазначив, що автомобіль не може бути використаним за призначенням без проведення відповідних ремонтно-відновлювальних робіт, вартість яких перевищує середню ринкову вартість аналогічного автомобіля, тобто його відновлення є економічно недоцільним та зазначив вартість вузлів і агрегатів автомобіля. Такого питання перед судовим експертом суд не ставив.

Окрім цього, із рішення Вінницького районного суду від 2 грудня 2016 року вбачається, що сторони проживають окремо з січня 2016 року. Спірний автомобіль марки ВАЗ-2107, 1983 року випуску зареєстрований на ім'я ОСОБА_5, був у придатному для використання за призначенням стані і знаходився у його користуванні та використовувався ним після розпаду сім'ї, із січня 2016 року.

Це вбачається із письмових пояснень позивача ОСОБА_3 (том 1 а. с. 74), не спростованих ОСОБА_5, у яких вона вказує, що автомобіль був у робочому та придатному до використання за призначенням стані і ОСОБА_5 використовував його, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

На підтвердження цього вона надала постанову Вінницького районного суду від 27 січня 2016 року (справа № 128/76/16-п) про притягнення до адміністративної відповідальності (том 1 а. с. 75).

Також заслуговує на увагу те, що у висновку судового експерта №3232/3233/18-21 від 09 липня 2018 року зазначена вартість автомобіля станом на липень 2018 року, тобто через два з половиною роки після розпаду сім'ї, та без урахування того, що спірним автомобілем постійно користувався лише ОСОБА_5 і те, що у звіті № 01/17 про визначення ринкової вартості автомобіля марки ВАЗ-2107, 2001 року випуску, вартість майна визначалася станом на 4 січня 2017 року, тобто через рік після розпаду сім'ї.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, про що зазначено вище.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.С. Марчук
В.В. Сопрун

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.