П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 567/345/18

Провадження № 22-ц/4815/95/19

Головуючий у суді першої інстанції: Назарук В.А.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

(вступна і резолютивна частини) в м. Острог

Рівненської області 17.10.2018; час не зазначено;

Повний текст рішення складено: 25.10.2018 р.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості як зі спадкоємця зобов'язань спадкодавця,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року в суд звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк" або банк) з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості як кредитором спадкодавця. Мотивуючи свої вимоги, вказувалося про укладення між банком та ОСОБА_4 у травні 2007 року кредитного договору № б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 13 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору.

Вважав, що оскільки позичальник помер, то усі права та обов'язки за вказаним кредитним договором відповідно до ст. 1218 ЦК України перейшли до спадкоємця - відповідача, який постійно проживав з позичальником. Ці обставини стверджено копіями їхніх паспортів, де місцем реєстрації зазначені тотожні поштові адреси.

Покликався на факт направлення банком в порядку виконання вимог ч.2 ст. 1281 ЦК України претензії до Острозької районної державної нотаріальної контори. На неї надано відповідь, що спадкоємці позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкову справу заведено на підставі цієї претензії.

Тому спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, адже відповідач не відмовився від спадщини, при цьому відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця такого права.

З цих міркувань просив стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 травня 2007 року у розмірі 12 943, 18 гривень.

Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався.

Рішенням Острозького районного суду від 17 жовтня 2018 року АТ КБ "Приватбанк" відмовлено у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

На рішення суду представник банку - Литвиненко О.Л. подала апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність і необґрунтованість.

На її обґрунтування зазначалося про те, що відсутність у кредитора померлого боржника інформації щодо наявності у спадкоємця складу і вартості спадкового майна не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Адже права відповідача походять від права на спадкування будь-якого майна за умови, якщо від такого права не відмовляться, а не від легалізованого спадкоємцем права на оформлення спадщини на майно, яке підлягає державній реєстрації.

Судом попередньої інстанції не здобуто тих фактів, що відповідач не є спадкоємцем померлого боржника, як такий що проживав з останнім на по день його смерті. При цьому не встановлено і обставину відмови спадкоємця від спадщини.

Вважала, що виключно на підставі відповідного судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора на стадії його примусового виконання, в порядку визначеним Законом України "Про виконавче провадження", встановлюється склад майна та визначається його вартість.

З викладених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове - про задоволення позову банку.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для їх задоволення, позаяк позивач не надав доказів наявності, вартості та обсягу майна, отриманого відповідачем у спадщину.

Як правильно з'ясовано судом, 05 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого вона отримала кредит в розмірі 13 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його використання згідно з умовами договору.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_4 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області.

Станом на дату смерті позичальника її заборгованість перед банком за кредитним договором становила 12 626,03 гривень.

Згодом, 31 травня 2014 року, АТ КБ "Приватбанк", як кредитором померлої ОСОБА_4, було направлено претензію до Острозької районної державної нотаріальної контори.

З відповіді, наданої нотаріальною конторою, спадкоємці ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини не звертались, а спадкова справа була заведена на підставі претензії.

12 серпня 2014 року листом-претензією банк повідомив ОСОБА_3 про наявну заборгованість померлого позичальника та про обов'язок відповідача, як правонаступника, задовольнити вимоги кредитора та сплатити заборгованість за кредитним договором.

Згідно з довідкою Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області від 15.06.2018 №122/02.22 станом на день смерті позичальника у складі її сім'ї перебували: чоловік: ОСОБА_3; дочка: ОСОБА_5; онуки: ОСОБА_6, ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦПК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку він не заявив про відмову від неї ( ч.3 ст. 1268 ЦПК України ).

Повно і правильно з'ясувавши обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на які покликався позивач, до застосування не підлягають, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову. При цьому правильно враховано, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які визначають коло спадкоємців та існування спадкового майна, що позбавило суд можливості зробити висновок щодо обсягу цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.

Щодо аргументів заявника про тотожність реєстрації місця проживання відповідача та ОСОБА_4, то цей факт не є безумовним доказом їхнього проживання разом. Тому твердження про те, що ОСОБА_3 відповідно до вимог ч.3 третьої ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, є хибними. Так, положення Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, зареєстроване місце проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним доказом того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Крім того, банк не надав районному суду належних та допустимих доказів того, що його вимога як кредитора була отримана відповідачем та залишилася без відповідного реагування.

Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги про те, що виключно на підставі відповідного судового рішення про задоволення вимог кредитора на стадії його примусового виконання, в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", встановлюється склад майна та визнається його вартість.

Відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 1282 ЦПК України суд у справах за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Тобто суд має володіти інформацією про таке майно з тим, щоби співмірно до частки спадкоємця у спадщині накласти на нього стягнення.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок, оскільки його вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або ж у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук