Номер провадження: 22-ц/813/2557/19
Номер справи місцевого суду: 2-18/2011
Головуючий у першій інстанції Бодашко Л.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01.02.2019 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Комлева О.С., перевіривши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 січня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, такою, що відбулася, визнання права власності на неї

встановила:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, такою, що відбулася, визнання права власності на неї.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 25 січня 2011 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, такою, що відбулася, визнання права власності на неї задоволений в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, 25 жовтня 2018 року звернулася до суду з апеляційною скаргою, а також з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду (а.с. 27-29).

Однак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 січня 2011 року не може бути відкрито за таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, спір перебував в провадженні суду в 2011 році, про наявність справи скаржнику було відомо, оскільки 28 грудня 2010 року ОСОБА_3 власноручно звернулась до суду з заявою про визнання позову в повному обсязі та з проханням розглянути справу у її відсутність, тобто була обізнана про наявність судового провадження (а.с. 18), однак тільки 25 жовтня 2018 року, тобто після спливу передбаченого ч. 1 ст. 294 ЦПК України (на час постановлення оскаржуваного рішення суду) процесуального строку, апелянт звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій не зазначив поважних причин пропуску строку.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була залишена без руху з наданням ОСОБА_3 строку для усунення недоліків по апеляційній скарзі.

Копія ухвали судді від 13 грудня 2018 року була надіслана ОСОБА_3 за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1.

21 грудня 2018 року від ОСОБА_3 надійшла заява про поновлення строку для подачі апеляційної скарги, однак, у відповідності до ч. 2 ст. 358 ЦПК України не надані поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99,пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) (пункт 47 рішення).

На підставі вищевикладеного, у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 січня 2011 року слід відмовити на підставі ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України

ухвалила:

Відмовити ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 січня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, такою, що відбулася, визнання права власності на неї.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева