Головуючий у І інстанції Юзькова О.Л.
Провадження № 22-ц/824/9879/2019 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи - Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Державна служба України з питань праці, про стягнення невиплаченої частини заробітної плати за час відпустки та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що вона працювала на посаді провідного юрисконсульту відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

01.04.2015 року державним підприємством «Адміністрація морських портів України» видано наказ № 105-к 3-2 «Про припинення трудового договору» від 01.04.2015 року, в якому зазначено, що позивача звільнено з посади провідного юрисконсульту відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 06.04.2015 року, причина звільнення - п. 6 ст. 36 КЗпП України.

16.02.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення по справі № 761/11635/16-ц, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано незаконним наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» «Про припинення трудового договору» № 105-к 3-2 від 01 квітня 2015 року; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби організації закупівель та здійснення договірної роботи Державного підприємства «Адміністрація морських портів України з 06.04.2015 року; стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 610 395 грн. 18 коп. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів та на відшкодування моральної шкоди 4 000,00 грн. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2018 року вищевказане рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/11635/16-ц залишено без змін.

Наказом відповідача від 21.02.2018 року № 81-к, виданим на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2018 року, було скасовано наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» «Про припинення трудового договору» № 105-к 3-2 від 01 квітня 2015 року, поновлено ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною прізвища) на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Наказом відповідача «Про надання відпустки» від 23.02.2018 року № 113 позивачу було надано щорічну оплачувану відпустку на 86 календарних днів з 12.03.2018 по 09.06.2018 року з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення.

05 березня 2018 року позивач отримала на картковий рахунок грошову суму у розмірі 49 483,12 грн. в якості середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки. Однак, на думку позивача, вищевказана сума була розрахована неправильно, з грубим порушенням норм трудового законодавства, оскільки відповідач при обчисленні даної суми не застосував Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача із заявами про надання інформації про період, з якого здійснювались обчислення середньої заробітної плати та формулу, яку було застосовано для розрахунку виплаченої середньої заробітної плати за час щорічної відпустки, відповіді на які вона так і не отримала. Оскільки вказана сума була розрахована помилково, без врахування розміру середньоденної заробітної плати - 1 041,63 грн., на підставі довідки, застосованої судом при ухваленні рішення у справі № 761/11635/16-ц, ОСОБА_1 в позові зазначила, що ця сума повинна становити 111 780,18 грн.: 89 580,18 грн. (середньоденна зарплата 1 041,63 грн. х 86 календарних днів) + 22 200,00 грн. (матеріальна допомога на оздоровлення). Враховуючи виплачену позивачу грошову суму - 49 483,12 грн., сума, яка підлягає стягненню з відповідача в якості невиплаченої частини заробітної плати для оплати відпустки, становить 62 297,06 грн. (111 780,18 грн. - 49 483,12 грн.).

Крім того, ОСОБА_1 в позові зазначала, що її трудові права були порушені протиправними діями відповідача, які виявились у виплаті відпускних у неправильному розмірі, і, як наслідок, втрати нею можливості поїхати до санаторію для проходження відповідного лікування хребта, непроходження якого призвело до значного погіршення фізичного стану позивача. З 01.06.2018 року позивач знаходилась на лікарняному у зв`язку з різким загостренням хвороби, що призвело до значних моральних страждань ОСОБА_1 , втрату нею нормальних життєвих зв`язків та перебування у депресивному стані. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) невиплачену заробітну плату за час відпустки у розмірі 62 297 грн. 06 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, Код ) в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про залишення позову без задоволення. Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилався на те, що розрахунок суми відпускних позивача проводився, виходячи із виплат за березень 2017 - лютий 2018 року. За вказаний період часу позивачу згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2018 року, що набрало законної сили лише в частині негайного поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, було нараховано такий один середній заробіток в сумі 21 874,23 грн. та на підставі табелю обліку робочого часу нараховано заробітну плату за фактично відпрацьований час в лютому 2018 року в сумі 3696,93 грн. Отже, обчислення (розрахунок) середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки позивачу було проведено відповідачем з чітким дотриманням п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2015 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» видано наказ № 105-к 3-2 «Про припинення трудового договору» від 01.04.2015 року, яким позивача звільнено з посади провідного юрисконсульту відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 06.04.2015 року, причина звільнення - п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року по справі № 761/11635/16-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано незаконним наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» «Про припинення трудового договору» № 105-к 3-2 від 01 квітня 2015 року; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби організації закупівель та здійснення договірної роботи Державного підприємства «Адміністрація морських портів України з 06.04.2015 року; стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 610 395 грн. 18 коп. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів; стягнуто з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 4 000,00 грн.

Наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 21.02.2018 року № 81-к, виданим на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2018 року у справі № 761/11635/15-ц, було скасовано наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» «Про припинення трудового договору» № 105-к 3-2 від 01 квітня 2015 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи державного підприємства «Адміністрація морських портів України», виплачено ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць згідно абзацу 6 резолютивної частини рішення № 761/635/15-ц Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2018 року, змінено у трудовій книжці, особовій справі та особовій картці прізвище ОСОБА_1 на «ОСОБА_1».

Наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» «Про надання відпустки» від 23.02.2018 року № 113 ОСОБА_1 надано щорічну відпустку на 24 календарних дні за період роботи з 06.04.2015 року по 15.01.2016 року, 31 календарних днів за період роботи з 16.01.2016 року по 15.01.2017 року, 31 календарних днів за період роботи з 16.01.2017 року по 15.01.2018 року, період відпустки з 12.03.2018 року по 09.06.2018 року на 86 календарних днів з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення.

Згідно виписки із карткового рахунку ОСОБА_1 , 05 березня 2018 року їй було нараховано відпускні в розмірі 48 483,12 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпустки, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості в цій частині, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Відповідно до ст. 74 Кодексу законів про працю України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Статтею 21 Закону України «Про відпустки» визначено, що заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Отже, при розрахунку середньої зарплати для оплати відпусток потрібно враховувати виплати за час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток. А за час вимушеного прогулу в результаті незаконного звільнення за працівником, згідно вимог діючого трудового законодавства, зберігається місце роботи та середній заробіток.

Тобто, сума, нарахована до виплати працівникові за час вимушеного прогулу, включається до розрахунку середньої заробітної плати за останні 12 календарних місяців, що передували місяцю надання відпустки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2018 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби організації закупівель та здійснення договірної роботи Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 06 квітня 2015 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 610 395 грн. 18 коп. Цим же рішенням встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача дорівнює 1 041,63 грн., що не було взято до уваги Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» при обчисленні суми середньої заробітної плати для оплати відпустки ОСОБА_1

Поновлення на роботі - це надання працівникові обумовленої трудовим договором роботи у зв`язку із неправомірним припиненням трудового договору. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства, моментом, з якого незаконно звільненого працівника слід вважати поновленим на роботі, є день видання наказу про звільнення. Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , як працівник, має вважатися такою, що працювала з дня звільнення з 01.04.2015 по 21.02.2018 року.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що для розрахунку оплати відпустки ОСОБА_1 роботодавець мав виходити з розміру середньоденної заробітної плати позивача - 1 041,63 грн., який підтверджується довідкою щодо розміру середньоденної заробітної плати, наданою ДП «АМПУ» під час розгляду справи про поновлення ОСОБА_1 на роботі, та наявність в зв`язку із цим підстав для задоволення вимоги останньої про стягнення невиплаченого заробітку у розмірі 62 297,06 грн. з покладенням в основу рішення розрахунку позивача, який складений з дотриманням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, та неспростований відповідачем.

Рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди, позивачем не оскаржено, тому його законність та обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: