Справа № 464/2993/19
пр.№ 2/464/1245/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2019 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.

секретар судових засідань Комарницька Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна» 34 123 грн. 08 коп. виплаченого страхового відшкодування та понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 19 жовтня 2016 року о 18.10 год. в м. Ужгороді, на перехресті вул. Боженка - пл. Дружби Народів, керуючи автомобілем марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку пр. Свободи, під час перестроювання з лівої смуги руху в праву, не надала дорогу транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2017 р. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст.124 КУпАП. На момент ДТП автомобіль марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований в ПАТ «СГ«ТАС». Оскільки, відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «ПЗУ Україна», страховою компанією, за заявою АТ «СГ» «ТАС», було виплачено страхове відшкодування в розмірі 34 123 грн. 08 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Відповідач, не повідомив позивача у визначений строк про настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача 34 123 грн. 08 коп. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року о 18.10 год. в м. Ужгороді, на перехресті вул. Боженка- пл. Дружби Народів, мала місце дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням відповідача та автомобілем марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої обидва транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача ОСОБА_1 , яка порушила п. 10.3 Правил дорожнього руху України, під час перестроювання з лівої смуги руху в праву, не надала дорогу транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку.

Зазначене підтверджується постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2017 р., якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вказана постанова є обов`язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як стверджується полісом № АК/4942584 автомобіль марки «Volkswagen Passat» НОМЕР_1, на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПАТ «СК «ПЗУ Україна». Згідно страхового акту від 19.01.2017 року вищезазначена пригода визнана страховим випадком.

Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії платіжного доручення № 297 від 20.01.2017 року, позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкодження автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 у сумі: 34 123 грн. 08 коп.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов`язків учасників ДТП, у зв`язку з чим обов`язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов`язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до чинного підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону водій транспортного засобу, причетний до пригоди зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Відтак, згідно чинного на даний час та на час виникнення спірних правовідносин положення підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 та 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на регрес у страховика виникає за за сукупності умови не повідомлення страховика у строки і умови невжиття заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Проте, в даному випадку остання обставина відсутня, оскільки будь-які дані про невжиття таких заходів відповідачем, а також про можливість зменшення шкоди за умови їх вжиття, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному ж випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна у ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові, прийнятій в результаті перегляду рішень в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, в цивільних справах № 6-284цс15 від 16 вересня 2015 року.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляну на наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди в порядку регресу, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки в задоволенні вимог позивача відмовлено, то вимоги в частині стягнення із відповідача судового збору, також задоволенню не підлягають, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 - 265, 280 - 289 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча Бойко О. М.