РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних виплат при звільненні,
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки належних йому виплат за період з 05.06.2019 року по 25.09.2019 року у розмірі 123 825 грн. 00 коп., а також судові витрати.
13.11.2019 року, позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому виплат при звільненні за період з 05.06.2019 року по 21.11.2019 року у розмірі 187 325 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі у розмірі 36 528 грн. 38 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до наказу № ЗАлК-19-П022/02а від 04.03.2019 року, його було звільнено 04.03.2019 року з посади начальника відділу інформаційних технологій підрозділу підпорядкування генерального директора Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.
Також, наказом № ЗАлК-19-П023/02а від 04.03.2019 року, позивача було звільнено з 04.03.2019 року з посади адміністратора системи групи локально-обчислюваних мереж та комп`ютерних мереж відділу інформаційних технологій підрозділу підпорядкування генерального директора Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.
Внаслідок порушення трудових прав, ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат».
Рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 11.06.2019 року, ухваленого по справі № 335/3951/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 58 142 грн. 25 коп. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів та компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 57 063 грн. 36 коп., вихідну допомогу у розмірі 99 202 грн. 88 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.03.2019 року по 04.06.2019 року у розмірі 98 425 грн. 00 коп., а всього стягнуто 254 691 грн. 24 коп. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню з цієї суми.

Однак, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 року у справі № 335/3951/19 відповідачем частково було перераховано суму заборгованості визначену у судовому рішенні, а саме: 16.07.2018 року суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 57 142 грн. 55 коп. та вихідну допомогу у розмірі 79 858 грн. 32 коп.; 18.07.209 року суму заборгованості за невикористані дні відпустки у розмірі 45 936 грн. 00 коп.; 23.08.2019 року суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5 000 грн. 00 коп.; та 29.08.2019 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Отже, залишок заборгованості із заробітної плати визначеної судом становить 1 000 грн. 00 коп.

Враховуючи той факт, що відповідач продовжує порушувати трудові права позивача та не виконує рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 року в тому числі щодо проведення розрахунку із заробітної плати, оскільки залишок заборгованості із заробітної плати визначеної судом становить 1 000 грн. 00 коп., та оскільки вказаним рішенням було встановлено, що розмір середньоденного доходу позивача становить 1 587 грн. 50 коп., ОСОБА_1 вважає, що Акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» повинно сплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому виплат при звільненні за період з 05.06.2019 року по 21.11.2019 року за 118 робочих днів у розмірі 187 325 грн. із наступного розрахунку (1 587 грн. 50 коп. х 118 днів = 187 325 грн. 00 коп.), в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі у розмірі 36 528 грн. 38 коп.

Згідно з відзиву на позовну заяву, представник відповідача Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» Логачов В.В. просив суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Як зазначив представник відповідача, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що йому не було виплачено всю суму заборгованості із заробітної плати в розмірі 58 142 грн. 25 коп., яка була встановлена рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 року, а було лише виплачено заборгованість із заробітної плати у розмірі 57 142 грн. 25 коп., при цьому ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 замовчуються відомості про те, що ще 24.05.2019 року позивачем було отримано 1 000 грн. 00 коп. сплачених АТ «ЗАлК» у якості погашення заборгованості із заборгованості із заробітної плати за грудень 2018 року. Дану обставину представник відповідача підтверджує платіжним дорученням від 24.05.2019 року № 880 та платіжною відомістю від 24.05.2019 року долучених до відзиву. 16.07.2019 року платіжним дорученням № 979 ОСОБА_1 було перераховано остаток заборгованості із заробітної плати в сумі 57 142 грн. 25 коп. Отже, представник відповідача зазначає, що позивач отримав всю суму заборгованості із заробітної плати, яка була нарахована підприємством і яка була встановлено судовим рішенням від 11.06.2019 року.

Що стосується інших платежів, що підлягали сплаті позивачу під час звільнення, то як зазначає представник відповідача, їх було сплачено наступним чином, а саме: компенсацію за невикористану відпустку в сумі 45 936 грн. 00 коп. було сплачено платіжним дорученням від 16.07.2019 року № 980; вихідну допомогу в сумі 79 858 грн. 32 коп. було сплачено платіжним дорученням від 16.07.2019 року № 981. Також, частково було сплачено середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5 000 грн. 00 коп. 23.08.2019 року, згідно платіжного доручення № 1129, та в сумі 8 000 грн. 00 коп. 29.08.2019 року, згідно платіжного доручення № 1139.

Таким чином, представник відповідача ОСОБА_2 вважає, що вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки належних платежів є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Також, на переконання представника відповідача, не підлягає задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу, адже позивачем суду не надано жодного документу, щоб підтверджував здійснення реальних витрат, не зазначено суму, що підлягає стягненню.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2019 року, було прийнято позовну заяву ОСОБА_1 та відкрите спрощене позовне провадження, з викликом (повідомленням) сторін.

Представник позивача адвокат Волошина Є.В. в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, просить задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі з підстав, наведених у ньому.

Відповідач у судові засідання двічі не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, та у встановленому законом порядку, доказів поважності своєї відсутності суду не надано, тому суд з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та відповідно до наказу № ЗАлК-19-П022/02а від 04.03.2019 року його було звільнено з посади начальника відділу інформаційних технологій підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а відповідно до наказу № ЗАлК-19-П023/02а від 04.03.2019 року ОСОБА_1 звільненоз посади адміністратора системи групи локально-обчислюваних мереж та комп`ютерних мереж відділу інформаційних технологій підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Дані обставини визнаються сторонами.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 року, ухваленого про справі № 335/3951/19, стягнуто з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 58 142 грн. 25 коп. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів. Стягнуто також компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 57 063 грн. 36 коп., вихідну допомогу у розмірі 99 202 грн. 88 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.03.2019 року по 04.06.2019 року у розмірі 98 425 грн. 00 коп., а всього стягнуто 254 691 грн. 24 коп. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню з цієї суми. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 700 грн. 00 коп. Стягнуто також з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на корить держави судовий збір у розмірі 3 128 грн. 00 коп.

На виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 року по справі № 335/3951/19, відповідачем платіжним дорученням № 979 від 16.07.2019 року на користь ОСОБА_1 було перераховано заборгованість із заробітної плати в сумі 57 142 грн. 25 коп.

Також, 16.07.2019 року відповідачем за платіжними дорученнями № 980, № 981 було перераховано позивачу компенсацію за невикористану відпустку в сумі 45 936 грн. 00 коп. та вихідну допомогу в сумі 79 858 грн. 32 коп.

Крім того, частково сплачено середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5 000 грн. 00 коп. 23.08.2019 року згідно платіжного доручення № 1129, та в сумі 8 000 грн. 00 коп. 29.08.2019 року згідно платіжного доручення № 1139.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, (далі Порядок), який є чинним на теперішній час.

Судом враховується, що розмір заборгованості по заробітній платі у розмірі 58 142 грн. 25 коп. та винність в її невиплаті позивачу ОСОБА_1 була встановлена рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя рішення від 11.06.2019 року у цивільній справі № 335/3951/19.

Однак після ухвалення вищезазначеного рішення, відповідачем платіжним дорученням № 979 від 16.07.2019 року на користь ОСОБА_1 було перераховано заборгованість із заробітної плати в сумі 57 142 грн. 25 коп.

Також, 16.07.2019 року відповідачем за платіжними дорученнями № 980, № 981 було перераховано позивачу компенсацію за невикористану відпустку в сумі 45 936 грн. 00 коп. та вихідну допомогу в сумі 79 858 грн. 32 коп.

Крім того, частково сплачено середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5 000 грн. 00 коп. 23.08.2019 року згідно платіжного доручення № 1129, та в сумі 8 000 грн. 00 коп. 29.08.2019 року згідно платіжного доручення № 1139.

Отже, сума, належна при звільненні, яка була присуджена рішенням суду фактично сплачена позивачу але не в повному обсязі. З цього слід виходити, що правовідносини сторін з нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки її виплати не припинились, тобто право на судовий захист в межах ст. 117 КЗпП України позивач має право використати.

З огляду на те, що підприємство зобов`язане виплатити ОСОБА_1 1 000 грн. 00 коп. заборгованості з виплати заробітної плати, (різниця між встановленої за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 року суми до стягнення та виплаченими коштами), суд відхиляє посилання відповідача на сплачених ним 24.05.2019 року у якості погашення заборгованості із заробітної плати за грудень 2018 року 1 000 грн. 00 коп., як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу середнього заробітку за весь час затримки виплати належних виплат при звільненні.

Станом на день ухвалення даного рішення у справі, повний розрахунок суми заборгованості за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 року по справі № 335335/3951/19 відповідачем з позивачем не проведено.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти це факти встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справ, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відтак, заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати належних виплат при звільненні є підставною та підлягає задоволенню.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, позивач надав свій розрахунок середнього заробітку за невиплачену в строк заробітну плату за період з 05.06.2019 року по 21.10.2019 року за 118 робочих днів у сумі 187 325 грн. 00 коп.

Згідно із п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Розрахунок середньоденної заробітної плати визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів.

За матеріалами справи, зокрема відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 року, ухваленого по справі № 335/3951/19 було встановлено, що розмір середньоденного доходу позивача становить 1 587 грн. 50 коп.

За період з 05.06.2019 року по 21.10.2019 року кількість робочих днів становить 118.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.06.2019 року по 21.10.2019 року в сумі 187 325 грн. 00 коп. (1 587 грн. 50 коп. середньоденна заробітна плата х 118 робочих днів), з яких відповідач зобов`язаний провести утримання та перерахування до бюджету передбачені законом податки та обов`язкові платежі.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, з наданого позивачем ОСОБА_1 акту наданих послуг до угоди про надання правової допомоги № 11/9 від 08.04.2019 року, судом вбачається, що адвокатське об`єднання «Преміум», в особі директора Лобікова Д.В. надало позивачу правничу допомогу щодо складання та подання позовної заяви до суду, складання відповіді на відзив на позовну заяву, складання заяви про збільшення позовних вимог, участь у судовому засіданні на загальну суму 4 700 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477- IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п. 47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року № 10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VIвід 05.07.2012 року (із змінами і доповненнями), згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За таких обставин суд вважає, що угода про надання правової допомоги № 11/19, акт наданих послуг до угоди про надання правової допомоги № 11/19 від 08.04.2019 року є належними доказами на підтвердження здійснення адвокатом фактичних витрат на правничу допомогу в сумі 4 700 грн., внаслідок чого дані витрати саме в такій сумі підлягають стягненню з відповідача.

Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплатою судового збору у розмірі 1 238 грн. 25 коп.

Щодо вимоги позивача про покладення судових витрат на відповідача в тому числі на його відокремлений структурний підрозділ - Придніпровське виробниче управління ПАТ «ЗАлК», суд вважає необґрунтованою. Позивачем не наведено даних щодо перебування у трудових відносинах безпосередньо із зазначеним підрозділом відповідача. Крім того, порядок стягнення присуджених до стягнення сум за рішенням суду, яке набрало законної сили, тобто виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, вищезазначена вимога позивача не підлягає задоволенню, та присуджена до стягнення сума судових витрат пов`язаних з розглядом справи, підлягає стягненню з відповідача у справі - Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 13,76-81, 211, 263, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 187 325 грн. 00 коп. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, та судові витрати які пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 238 грн. 25 коп. та із наданням професійної правничої допомогу в сумі 4 700 грн. 00 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя В.О. Макаров