Справа № 497/1452/19
Провадження № 2/497/888/19
13.12.2019 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Раца В.А.
секретаря - Божевої І.Д.
розглянувши, у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
24.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що він є власником цього житлового будинку, де на правах члена сім`ї, зареєстровані його онуки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Його син ОСОБА_6 , батько відповідачів, 25 травня 2004 року розірвав шлюб з ОСОБА_7 , матер`ю відповідачів. Онуки були зареєстровані в будинку - ОСОБА_2 з 07.06.2010 року, ОСОБА_3 з 28.07.2011 року, але обидва не проживають за зазначеною адресою з 1996 року та на момент реєстрації в будинку не проживали. Відповідачі добровільно не знімаються з реєстраційного обліку, чим перешкоджають йому, як власнику, у здійсненні права власності. Реєстрація відповідачів у будинку є перешкодою у здійсненні позивачем своїх прав.
Позивач ОСОБА_1 до суду надав заяву, якою просить розглядати справу у його відсутності.
Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до суду не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, із заявою про перенесення слухання справи до суду не зверталися, відзив на позовну заяву не надали, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
Треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , до суду не з`явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, заперечень на позовну заяву не надали, з заявою про відкладення розгляду справи не зверталися.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20.05.2009 року Залізничненською сільською радою Болградського району, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Залізничненської сільської ради №87 від 11.07.2007 року (а.с.26).
Також встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за згодою власника вищезазначеного житлового будинку були в ньому зареєстровані: ОСОБА_2 - 07.06.2010 року (а.с.18 на звороті, 19), ОСОБА_3 - 28.07.2011 року (а.с.20 на звороті, 21), що підтверджується відповідними записами в погосподарській книзі, але в зазначеному домоволодінні не проживають протягом тривалого часу, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 09.09.2019 року та актом від 09.09.2019 року про опитування сусідів ОСОБА_8 проживаючої в АДРЕСА_2 та ОСОБА_9 , проживаючої в АДРЕСА_2 , з якого вбачається що онуки не проживають в будинку, належному дідусю з 1996 року по теперішній час.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом.
У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу.
Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були зареєстровані за вказаною вище адресою на правах членів сім`ї власника будинку, але на момент реєстрації в будинку не проживали, в будинок не вселялися, та взагалі з 1996 року в цьому будинку не проживають.
Враховуючі, що відповідачі більше 23 років не проживають у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком, оскільки реєстрація відповідачів в зазначеному домоволодінні створює перешкоди позивачу, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним йому домоволодінням.
Керуючись ст. 321,383,386,391,405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 263, 264, 280 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца