ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 731/326/19

Головуючий у першій інстанції - Семенченко О. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1490/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

особа, яка подала скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

оскаржується заочне рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

прізвище судді: Семенченко О. М.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів;

УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за договором кредиту від 23.01.2012 року в сумі 53473 грн 65 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до виникнення станом на 31.05.2019 року вказаної вище заборгованості.

Заочним рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у сумі 972 грн. 96 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків та ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості в цій частині, в іншій частині залишити рішення без зміни.

Посилалось на ухвалення рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що не підписання відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг не може бути підставою для визнання договору неукладеним, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом.

Апелянт зазначав, що суд без належних підстав послався на висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року, оскільки не мав обґрунтованих заперечень відповідача відносно погодження сторонами істотних умов договору та відповідних доказів проти вимог позивача.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що 23.01.2012 року на підставі поданої відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти в сумі 1000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилаючись на те, що Заява, в сукупності з тарифами, а також умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 31.05.2019, в сумі 53 473 грн 65 коп., яка складається з 972,96 грн заборгованості за кредитом; 47 778,14 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 700,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг - 500 грн. фіксованої складової та 2 522,56 грн процентної складової штрафу.

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Положеннями ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Безпосередньо зі змісту анкети-заяви позичальника від 23.01.2012 року, підписаної сторонами, судом встановлено, що розмір процентної ставки в цьому документі не зазначено, відсутні умови та порядок її зміни.

Окрім того, доданий до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому, висновок суду першої інстанції про те, що згадані документи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.01.2012 року шляхом підписання анкети-заяви, є таким, що відповідає доказам, що містяться в матеріалах справи.

Роздруківка з сайту позивача належним доказом визнана бути не може, оскільки достовірно не підтверджує умов надання банком відповідачеві кредитних коштів.

Поданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», що міститься в матеріалах справи, не містить підпису позичальника, відповідно зазначена обставина спростовує твердження представника позивача про узгодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 972,96 грн, суд першої інстанції, на підставі положень ст..1050, 1054 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку з простроченням повернення кредиту, зазначена грошова сума підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Водночас, посилаючись на правову позицію, сформульовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), суд першої інстанції, на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України, вірно виходив з того, що за наведених обставин правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею та штрафом відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що підписуючи анкету-заяву відповідач погодився з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг, однак суд першої інстанції не надав належної правової оцінки цим обставинам, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки з поданих документів неможливо встановити з якою саме Пам`яткою, Умовами та Тарифами погодилась відповідач ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те, що суд незаконно звільнив відповідача від сплати процентів за користування кредитом, чим грубо порушив права кредитора, також не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки, як вже зазначено вище, договором, підписаним сторонами, не було встановлено розміру та порядку одержання процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. В іншій частині рішення не оскаржувалося.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: