Ухвала

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 442/2263/18

провадження № 61-48691ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив поділити спільне майно подружжя, виділити йому 4/5 спільно нажитої квартири АДРЕСА_1, та визнати за ним право власності на 4/5 вказаної квартири.

У травні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 80,9 кв.м, житловою площею 51,2 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2018 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року, заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 80,9 кв.м, житловою площею 51,2 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_4

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено. Поновлено строк на касаційне оскарження судових рішень. Касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків до 11 січня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для сплати судового збору або надання належних доказів на підтвердження звільнення від його сплати.

У січні 2019 року на виконання вимог указаної ухвали суду касаційної інстанції представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надіслала заяву про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі

352, 40 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просила скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада

2018 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою, що всупереч положенням статті 154 ЦПК України судом першої інстанції не було застосовано зустрічного забезпечення.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Задовольняючи заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що наявні підстави для забезпечення позову, вірно врахувавши, що між сторонами виник спір та, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна, внаслідок чого можливе утруднення або унеможливлення виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Указане відповідає роз'ясненням, яке надано судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обгрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи касаційної скарги, про те, що позвичаем не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, є непереконливими, оскільки, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо підставності застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із пред'явленими до неї позовними вимогами та власного тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства.

Ураховуючи наведене, ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2018 року та постанова Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник