ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9203/19 Справа № 203/1067/19 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 25.12.2006 року відбулись прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 Організатором торгів була ДФ СДП «УКРСПЕЦ?ЮСТ». Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів від 25.12.2006 року позивача було визнано переможцем, 10.01.2007 року ДВС Кіровського району м.Дніпропетровська було складено акт придбання майна з прилюдних торгів та 11.01.2007 року Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на підставі цього акту йому було видане свідоцтво про право власності на квартиру. ОСОБА_2 було оскаржено проведення прилюдних торгів та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.04.2012 року, що набрало законної сили, позов ОСОБА_2 було частково задоволено і визнано недійсними прилюдні торги та свідоцтво про право власності, видане позивачу. При цьому, апеляційним судом було проігноровано, що ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження» були відсутні правові норми, які б давали боржникам право звертатись до суду з позовом про визнання публічних торгів недійсними, як і умови для визнання їх такими; проігнорована існуючи судова практика в аналогічних справах; не застосовані норми ч.2 ст.388 ЦК України. Не погодившись з рішенням апеляційного суду він подав касаційну скаргу, але ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 01.06.2012 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Після цього він звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2012 року, але ухвалою останнього було відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України. Таким чином, держава в особі судів апеляційної та касаційної інстанції позбавила його права на житло, не дивлячись на приписи ч.2 ст.388 ЦК України. За придбану квартиру ним було сплачено 76000 грн., з яких 3788 грн. гарантійного внеску та 72212 грн. відповідно до платіжного доручення від 26.12.2006 року. Але апеляційний суд при винесенні рішення не вирішив жодним чином питання щодо повернення йому сплачених коштів. В зв`язку з цим, він звернувся до Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції з метою отримання коштів, сплачених за придбану квартиру. У відповідь на заяву його було повідомлено, що на депозитному рахунку відділу станом на 11.07.2012 року знаходиться залишок коштів в сумі 54232 грн. 90 коп. з 66120 грн., які надійшли 16.04.2007 року від СДР «УКРСПЕЦ?ЮСТ» та вказані кошти можуть бути перераховані лише на підставі вмотивованого судового рішення. В зв`язку з цим, він був вимушений звернутись до суду та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2012 року його позов було задоволено та зобов`язано Кіровський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції повернути йому з депозитного рахунку залишок коштів в сумі 54232 грн. 90 коп. Вказані кошти було перераховано під час примусового виконання судового рішення 07.12.2012 року. 27.05.2013 року він звернувся до виконавчої служби з заявою про повернення залишку коштів в сумі 21767 грн. 10 коп., але вказане звернення було проігнороване. 11.07.2013 року він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції про стягнення коштів. Постановою суду від 05.09.2013 року в задоволенні позову було відмовлено. 20.11.2014 року Дніпропетровським апеляційним судом було задоволено частково його апеляційну скаргу, постанову від 05.09.2013 року скасовано, а провадження по справі закрито з тих підстав, що вимоги про відшкодування шкоди підлягали розгляду за правилами цивільного судочинства. В зв`язку з цим, він звернувся з позовом до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, рішенням якого від 25.12.2015 року, яка набрало законної сили, позов було задоволено та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку збитків в розмірі 21767 грн. 10 коп. Вказане рішення було виконане 31.10.2017 року. Також позивачем зазначено, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними стали неправомірність рішень та дій державного виконавця під час виконавчого провадження. Вказане встановлене судовими рішеннями, які набрали законної сили. Станом на дату придбання майна з прилюдних торгів 26.12.2006 року ним було сплачено 76000 грн., що за офіційним курсом НБУ на цей день становило 15049,51 доларів США. Частину грошових коштів в розмірі 54232 грн. 90 коп., йому повернули 07.12.2012 року, що за офіційним курсом НБУ на цю дату дорівнювало в еквіваленті 6785,05 доларам США. Кошти в розмірі 21767 грн. 10 коп. повернуто 31.10.2017 року, що дорівнювало 811,32 доларам США. Таким чином, фактично йому було повернуто 7596,37 доларів США із сплачених 15049,51 доларів США. Отже, недоотримано 7453,14 доларів США, що станом на дату складання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 202433 грн. 25 коп. В зв`язку з нестабільністю курсу гривні, усі ціни на нерухоме майно, як у 2006 році, так і на сьогоднішній день встановлюються в доларах США. В 2006 році за 15000 доларів США можна було придбати житло. На сьогоднішній день за 7500 доларів США, які він отримав після більше ніж 10 років судової тяганини, придбати нормальне житло неможливо. Рішення апеляційної інстанції, відповідно до якого його було позбавлено права на житло, не було ефективним способом правового захисту, а у добровільному порядку державна виконавча служба грошові кошти не повертала. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди (збитків), завданої Центральним відділом державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області кошти в сумі 202433 грн. 25 коп. та моральну шкоду в сумі 250000 грн. (а.с.2-12).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено (а.с.208-212).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 215-224).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2016 року, 25.12.2006 року відбулись прилюдні торги з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 , що належала боржнику ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів від 25.12.2006 року позивача ОСОБА_1 було визнано переможцем торгів, 10.01.2007 року ВДВС у Кіровському районі м. Дніпропетровська складено акт придбання майна з прилюдних торгів та 11.01.2007 року Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на підставі цього акту позивачу було видане свідоцтво про право власності на квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2011 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ВДВС у Кіровському районі ДМУЮ, СДП «УКРСПЕЦ?ЮСТ», ОСОБА_1 , третя особа нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О., про визнання прилюдних торгів недійсними.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.04.2012 року, що набрало законної сили, рішення суду першої інстанції було скасовано, позов ОСОБА_2 частково задоволено та визнано недійсними прилюдні торги від 25.12.2006 року, акт проведення торгів від 10.01.2007 року та свідоцтво про право власності від 11.01.2007 року, видане позивачу.

11.07.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою про повернення сплачених коштів за придбане майно.

У відповідь на вказану заяву останньому було повідомлено, що на депозитному рахунку відділу станом на 11.07.2012 року знаходиться залишок коштів в сумі 54232 грн. 90 коп. з 66120 грн., які надійшли 16.04.2007 року від СДП «УКРСПЕЦ?ЮСТ» та вказані кошти можуть бути перераховані лише на підставі вмотивованого судового рішення.

В зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2012 року, яка набрала законної сили, його позов було задоволено та зобов`язано Кіровський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку залишок коштів в сумі 54232 грн. 90 коп.

На виконання вказаної постанови було видано виконавчий лист, на виконання якого позивачу було перераховано кошти в сумі 54232 грн. 90 коп., а виконавче провадження закінчено.

Вказані кошти було перераховано під час примусового виконання судового рішення 07.12.2012 року.

27.05.2013 року позивач звернувся до виконавчої служби з заявою про повернення залишку коштів в сумі 21767 грн. 10 коп., відповідь на яку не отримав.

В зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції про стягнення коштів в сумі 21767 грн. 10 коп.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2013 року в задоволенні позову було відмовлено. 20.11.2014 року Дніпропетровським апеляційним судом було задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , постанову суду від 05.09.2013 року скасовано, а провадження по справі закрито з тих підстав, що вимоги про відшкодування шкоди підлягали розгляду за правилами цивільного судочинства.

Після чого, позивач звернувся з позовом до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, рішенням якого від 25.12.2015 року, яке набрало законної сили, позов було задоволено та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на відшкодування збитків кошти в сумі 21767 грн. 10 коп. Вказане рішення фактично було виконане 31.10.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Статтею ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись із вказаним позовом та обґрунтовуючи своїх позовні вимоги посилався на те, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними стали неправомірність рішень та дій державного виконавця під час виконавчого провадження. Станом на дату придбання майна з прилюдних торгів 26.12.2006 року ним було сплачено 76000 грн., що за офіційним курсом НБУ на цей день становило 15049,51 доларів США. Частину грошових коштів в розмірі 54232 грн. 90 коп., йому повернули 07.12.2012 року, що за офіційним курсом НБУ на цю дату дорівнювало в еквіваленті 6785,05 доларам США. Кошти в розмірі 21767 грн. 10 коп. повернуто 31.10.2017 року, що дорівнювало 811,32 доларам США. Таким чином, фактично йому було повернуто 7596,37 доларів США із сплачених 15049,51 доларів США. Отже, на думку позивача, ним недоотримано 7453,14 доларів США, що станом на дату складання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 202433 грн. 25 коп. В зв`язку з нестабільністю курсу гривні, усі ціни на нерухоме майно, як у 2006 році, так і на сьогоднішній день встановлюються в доларах США. В 2006 році за 15000 доларів США можна було придбати житло. На сьогоднішній день за 7500 доларів США, які він отримав, придбати нормальне житло неможливо. Зазначена ним у позові різниця є на його думку сума збитків.

За встановлених обставин суд 1 інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 202433 грн. 25 коп., є безпідставними не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів, позивач у даній справі ОСОБА_1 приймав участь та не заявляв вимог про повернення сплачених коштів за придбане з прилюдних торгів майно, в разі визнання останніх недійсними. Вказане питання не вирішувалось і апеляційним судом під час ухвалення рішення від 25.04.2012 року. В зв`язку з цим, у органу державної виконавчої служби були відсутні правові підстави для повернення коштів в сумі 54232 грн. 90 коп., що надійшли на депозитний рахунок служби від СДП «УКРСПЕЦ?ЮСТ» та решти коштів в сумі 21767 грн. 10 коп. На виконання судових рішень вказані кошти позивачу було виплачено в повному обсязі.

Визначаючи заявлену до стягнення суму матеріальних збитків в розмірі 202433 грн. 25 коп., позивач розрахував останню, як курсову різницю гривні до долару США згідно офіційного курсу НБУ на день придбання майна з прилюдних торгів та на дату повернення сплачених коштів. Також посилався на те, що виходячи із суттєвою зміною курсу гривні до долару США за момент придбання майна та на час повернення сплачених за його придбання коштів, він був позбавлений можливості придбати нормальне житло.

Колегія суддів погоджується із висновками суду 1 інстанції, що зміна курсової різниці за вказаних вище період не є збитками, упущеною вигодою в розумінні ст.22 ЦПК України.

Крім того, майно реалізовувалось та придбавалось позивачем на прилюдних торгах за гривню, яка є офіційною грошовою одиницею України та єдиним законним платіжним засобом на її території.

Позивачем не доведено, що за сплачені ним на прилюдних торгах кошти за придбану квартиру, він був позбавлений можливості придбати аналогічне житло на момент повернення йому коштів.

Також суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки прилюдні торги були визнані недійсними на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Відповідно до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2012 року про стягнення на користь позивач коштів в сумі 54232 грн. 90 коп., виконавчий лист до виконавчої служби було подано позивачем 16.10.2012 року, постановою від 17.10.2012 року відкрито виконавче провадження та 07.12.2012 року кошти виплачено позивачу. На виконання рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.12.2015 року, яке набрало законної сили після апеляційного оскарження 01.02.2017 року, кошти позивачу виплачено за рахунок коштів Державного бюджету України 31.10.2017 року.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, такі доводи спростовуються матеріалами справи та зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Під час розгляду справи в суді, апелянт не скористалася наданими йому правами, не обґрунтував вимоги позовної заяви та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, та спростування висновків суду 1 інстанції, а згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: