Справа № 453/983/18 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2755/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Львів

Справа № 453/983/18

Провадження № 22-ц/811/2755/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року складі судді Микитина В.Я.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на непрацездатного батька, який потребує допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у його користь кошти на своє утримання у розмірі 1/5 частини із всіх видів заробітку кожної з відповідачів щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 14.08.2018 року, і довічно.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. Вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі вказує, що суд не врахував, що фактично позивач отримує 752 грн., інших 752 грн. згідно судового наказу від 25.10.2017 року здійснюється стягнення аліментів на неповнолітнього сина. Вважає, що судом неповно встановлено обставини справи, зокрема не розглядалось питання щодо стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_4, котра не з`явилась в судове засідання. Також не було взято до уваги довідку з сільської ради, в якій зазначено, що позивач фактично проживає в літній кухні, яка є непридатною для проживання та те, що він просить у людей допомоги з одягом, харчами та іншими необхідними речима, оскільки певну частину пенсії він віддає за ліки, які необхідно приймати щомісячно.

Просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 20, 21, 39, 41).

ОСОБА_2 з 07.09.2017 року був особою з інвалідністю другої групи по загальному захворюванню, а з 13.09.2018 року - третьої групи по загальному захворюванню (копії довідки МСЕК серія 12 ААА № 375928 від 07.09.2017 року, довідки МСЕК серія 12 ААА № 828152 від 13.09.2017 року).

З медичних документів вбачається, що позивач у 2017-2018 роках періодично звертався до КЗ СРР «Сколівської ЦРЛ» у зв'язку із отриманою у 2017 році черепно-мозковою травмою. (а. с. 11-15).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилалася на те що з 07.09.2017 року є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК. Єдиним доходом увесь цей період у нього є пенсія по інвалідності, яка станом на 01.08.2018 року складала 1452,00 грн.. Згідно судового наказу від 25.10.2017 року здійснюється стягнення аліментів у розмірі 50 % від усіх видів доходів позивача. Позивач стверджує, що є самотнім чоловіком, особою з інвалідністю і значні кошти витрачає на лікування. Грошей, які залишаються після сплати аліментів на сина та купівлі ліків не вистачає навіть для харчування. Не отримавши від дітей жодної підтримки на прохання про надання допомоги, він змушений звернутись до суду. Позивач просить на підставі ст. 202 СК України позов задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що оскільки соціальна допомога позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься, підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги, відсутні. Окрім того, позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 51).

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від можливості надавати (не надавати) таку допомоги повнолітніми дочкою чи сином, у зв'язку із їхнім матеріальним становищем.

Непрацездатною, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, адже держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

При цьому, на думку колегії суддів потреба в отриманні матеріальної допомоги може доводитися, як у спосіб порівняння розміру доходів батьків із їх відповідністю розміру прожитковому мінімуму, встановленого законом (ч. 4 ст. 75 СК України), так і в інший спосіб, зокрема, з підстав передбачених ст. 203 СК України, відповідно до приписів якої дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Також обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина не виникає, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені (ч. 2 ст. 202 СК України).

А згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Як роз'яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Обов'язок батьків утримувати дитину встановлено у ст. 180 СК України, способи виконання якого визначено ст.ст. 180, 185 СК України.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків обов'язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов'язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи.

Судом першої інстанції на думку колегії суддів було правильно відхилено посилання доньки ОСОБА_3 на те, що батько раніше ухилявся від виконання батьківських обов`язків по її вихованю за недоведеністю.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги доводи позивача щодо стану його здоров`я та витрат на лікування.

Встановивши, що позивач є непрацездатним (як за віком, так і внаслідок інвалідності), потребує матеріальної допомоги, а відповідачі є повнолітніми, а також те, відсутні підстави для звільнення останніх від обов'язку утримувати батька (позивача по справі), останній не позбавлений батьківських права щодо відповідачів, колегія суддів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

При цьому, апеляційний суд також виходить з того, що хоча розмір пенсії (1 452 грн 00 коп.) позивача, станом на день звернення до суду із вказаним позовом і був більшим від розміру прожиткового мінімуму (1 373 грн), проте з урахуванням інших доказів зібраних по справі, наведене не може свідчити про відсутність необхідності в отриманні позивачем матеріальної допомоги.

Згідно з ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як роз'яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" саме при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, наявність можливості отримання матеріальної допомоги від інших дітей, дружини (чоловіка) та їх батьків враховується лише при визначенні розміру стягнень і не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, як помилково вважав районний суд, зазначаючи про це в оскаржуваному рішення, як на одну із підстав для відмови в задоволенні позову.

Положення ст. 205 СК України визначають спосіб виконання обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, а саме шляхом сплати аліментів.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 205 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання, в даному випадку, батька.

У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) одного з батьків (ч. 1 ст. 205 СК України), чіткої фіксації "аліментної частки" від заробітку платника аліментів законодавством не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін. А відповідно до ч. 2 цієї статті суд також бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, іншого з подружжя, батьків.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів, врахувавши, що позивач є інвалідом другої групи, одинокою людиною, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, інших доходів окрім пенсії, розмір якої є невеликим, не отримує, а відповідач ОСОБА_3 повнолітньою, працездатною, хоча розмір їх доходів є незначним, з метою досягнення мети виконання аліментного обов'язку, достатності та необхідності його для позивача, приходить до переконливого висновку, що такий розмір належить визначити в розмірі 1/10 частки доходів відповідача.

При цьому положення СК України щодо неможливості невідповідності цього розміру 50 відсоткам прожиткового мінімуму, на дані правовідносини, в силу відсутності прямої вказівки про це в Главі 17 цього Кодексу, не поширюються.

Поряд з цим колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів спроможності другого відповідача ОСОБА_4 сплачувати аліменти, оскільки позивачем не зазначено ні місця праці останньої ні розміру її доходу.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 в розмірі 1/10 частки від заробітку (доходу).

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, рішення Шевченківського районного суду від 28 листопада 2017 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким пред'явлений позов слід задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 аліменти в розмірі 1/10 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 серпня 2018р.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 рішення залишити без змін.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 аліменти в розмірі 1/10 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 серпня 2018р.

Стягнути з ОСОБА_3 352 грн. 40 коп. судового збору за подання позовної заяви в дохід держави.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуючий

Судді