Провадження № 2/521/850/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2019 року Малиновський районний суд міста О деси в складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» про захист прав споживача,
Крім того за відомостями онлайн сервісу - iGov, щодо надання витягу з Єдиного державного реєстру МВС України (https ://igov.org.ua/service/1397/generaD), за відповідачем не зареєстровано жодного транспортного засобу, роздруківка пошуку за ідентифікаційним кодом відповідача додається.
Своїми діями відповідач, через свого представника, навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме про можливість продажу йому 09.07.2018р. автомобіля Nissan Juke, 2015 року випуску за ціною 190 800,00 грн., що є підставою для визнання цього правочину недійсним, застосування правових наслідків недійсності правочину і відшкодування позивачеві моральної шкоди.
Моральні страждання позивача полягають у душевних стражданнях, які проявляються у перебуванні позивача до цього часу в нервовому стані, що проявляється у безсонні, а також неможливості позивача зосередитись на роботі та належним чином її виконувати, з приводу розуміння що відповідач ввів його в оману та ошукав та не збирається повертати отримані від нього кошти, а також неможливість позивача користуватися автомобілем, який він планував придбати для особистих цілей.
За даних обставин вважає, що з відповідача на його користь повинно бути стягнуто 63 613,76 грн., які складаються з 57 240,00 грн. (оплачених позивачем на користь відповідача), 1 373,76 грн. (подвійний розмір комісії банку за переказ готівки 686,88 грн. х 2 = 1 373,76 грн., як збитки понесені позивачем), а також 5 000,00 грн., як відшкодування завданої моральної шкоди.
Ухвалою суду від 03.09.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до судового розгляду. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.
14.11.2018 року представник позивача подав заяву про заміну відповідача ТОВ «Трастмоторс» на ТОВ «Півісенс Плюс», місцезнаходження якого м. Київ, вул. Предславинська, б. 34-Б, при цьому зазначив, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відповідач змінив назву та адресу місцезнаходження, натомість код ЄДРПОУ відповідача не змінився.
Ухвалою суду від 15.11.2018 року підготовче провадження закрито та права призначена до судового розгляду по суті.
Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу у відсутності представника позивача, про що надав письмове клопотання.
Відповідач ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив.
Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача згідно ст. 223 ч. 4 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного.
На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено наступне, 03.07.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ТРАСТМОТОРС» укладено попередній договір № 0168 купівлі-продажу транспортного засобу (а.с. 9-10).
Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.5 попереднього договору сторони зобов'язалися 28.05.2018 року укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю марки Nissan, модель Juke, 2015 року випуску , який продавець зобов'язався придбати у третіх осіб для його подальшого відчуження покупцю. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцю, то сторони визначили, що основний договір 09.07.2018р., за умови повного виконання п. 2.1 цього Попереднього договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.
Таким чином, позивачем виконані умови п.п. 2.1, 2.2 Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0168 від 03.07.2018 року щодо сплати авансу.
Згідно листа ТОВ «ТРАСТМОТОРС» від 23.07.2018р., направленого позивачу ОСОБА_1, щодо дострокового розірвання договору, ТОВ «ТРАСТМОТОРС» зазначив про відсутність правових підстав для дострокового розірвання договору та повідомлено позивача, що ТОВ «ТРАСТМОТОРС» здійснює дії направлені на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, що є предметом договору. (а.с. 13)
Як вбачається з матеріалів справи, а саме виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «ТРАСТМОТОРС» змінив назву на ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» та адресу місцезнаходження, натомість код ЄДРПОУ не змінилося.
Так, ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно ч. 1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 526,629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
З матеріалів справи вбачається, що у встановлений у попередньому договорі строк, сторони основний договір так і не уклали, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу на адресу позивача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідача від виконання умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 03.07.2018 року та відсутність у нього дійсного наміру на укладення основного договору.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 даної статті положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
З приписів ч. 2ст.1214 ЦК України випливає, що норми ст. 1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошових коштів.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів (п.2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач вказує, що моральна шкода виражається в моральних переживаннях у душевних стражданнях, які проявляються у перебуванні позивача до цього часу в нервовому стані, що проявляється у безсонні, а також неможливості позивача зосередитись на роботі та належним чином її виконувати, з приводу розуміння що відповідач ввів його в оману та ошукав та не збирається повертати отримані від нього кошти, а також неможливість позивача користуватися автомобілем, який він планував придбати для особистих цілей.
Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А тому суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає за необхідне задовольнити дані вимоги позивача в заявленому ним розмірі, а саме в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, повязаними з порушенням їх прав.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову і його позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави також судовий збір в сумі 704,80 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись,ст.ст. 8, 9, 10, 18, 141, 247, 258, 264, 265, 268, 280-284, 352-356 ЦПК України, ст.ст.1212,1214 ЦК України, ст. ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» про захист прав споживача - задовольнити.
Визнати недійсним попередній договір № 0168, укладений 03.07.2018р. між ОСОБА_1 та ТОВ «ТРАСТМОТОРС».
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН