Провадження №2/592/4731/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Сахненко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Довідки МЄІРЦ №348/121899 у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 . Однак ОСОБА_2 з дня прописки за вищевказаною адресою не проживає, а проживає в Іспанії.

Тому позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково позивач повідомив, що його син ОСОБА_2 виїхав за кордон до Іспанії. На даний час ОСОБА_2 має посвідку на проживання в Іспанії, де і проживає. Крім того зазначив, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житло необхідно для зняття його з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з метою продажу квартири.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 11.12.2019 р. позивач надав до суду заяву (вх..№62261 від 11.12.2019 р.) про доручення документів з додатками до неї, де, між інших документів, надав фотокопію заяви відповідача про розгляд справи без його участі в якій відповідач визнає позов в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеку, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки МЄІРЦ №348/121899 у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 .

Відповідно до ТОВ «ПОБУТСЕРВІС СУМИ» №969 від 11.12.2019 р. ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.05.2018 р. і по теперішній час.

Судом встановлено, що за поясненнями сусідів позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , копії письмових пояснень яких надані позивачем при подачі позову до суду, поясненнями самого позивача та фотокопію заяви відповідача про розгляд справи без його участі в якій відповідач визнає позов в повному обсязі, наданої позивачем, відповідач не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з часу його реєстрації в ній 16.05.2018 р., оскільки виїхав за кордон до Іспанії де проживає, маючи посвідку на проживання та працює, про що свідчать світлини надані позивачем.

Відповідно до наданих позивачем документів відповідач є неодруженою особою, має громадянство України та має дозвіл на проживання в Іспанії.

Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд констатує, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.99).

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

До поважних причин закон відносить строкову службу в армії, навчання, робота за кордоном, лікування, тривалі відрядження, тощо. Власник житла і член його сім`ї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно пункту 6 Постанови КМУ від 27 квітня 2018 р. № 329, житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), за умови перебування члена домогосподарства або когось із членів їхньої сім`ї за кордоном понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи та відсутності доходів, права на призначення субсидії сім`я не має, в тому числі за рішенням комісії. Але, якщо за кордоном понад 60 днів перебуває пенсіонер, який отримує в Україні пенсію, або особа, яка отримує в Україні, наприклад, допомогу при народженні дитини, - родина, членом якої є зазначені особи, матиме право на субсидію. До 60-денного періоду перебування за кордоном не враховуються дні службового відрядження, лікування або навчання за кордоном, що підтверджується відповідними документами.

Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд враховує і правову позицію Верховного Суду, який розглядаючи справу про втрату права користування житловим приміщенням особи, яка з 2013 року не проживала у спірній квартирі прийшов до висновку, що тимчасова відсутність особи за місцем проживання у зв`язку з працевлаштуванням в іншому місті сама по собі не свідчить про постійну її відсутність, як підставу втрати права на житло (ВС/КЦС, справа № 644/10619/15-ц, 24.09.18).

Оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач проживає та працює за кордоном та у будь-який момент в разі його повернення може проживати в спірній квартирі, визнання його втративши право користування житловим приміщенням необхідно для продажу позивачем квартири, позивач не навів належних та допустимих доказів, що відповідач перестав бути членом його сім`ї та способом захисту обрав посилання на ч.2 ст. 405 ЦК України відсутність відповідача-члена сім`ї в спірному житловому приміщенні понад строки встановленими в законі без поважних причин, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Також суд не вважає обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що суд зобов`язаний задовольнити позов в разі його визнання відповідачем, оскільки відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України такі дії суд здійснює в разі наявності на те законних підстав. Суд вважає, що в даному конкретному випадку відсутні законні підстави для врахування можливого визнання відповідачем позовних вимог, оскільки сторони фактично не піддавали сумніву тих обставин, що відповідач є членом їх сім`ї та перебуває за кордоном в зв`язку з працевлаштуванням, що суд відносить до поважних причин його відсутності в спірному житловому приміщенні. Крім того, суд враховує і приписи пункту 6 Постанови КМУ від 27 квітня 2018 р. №329 стосовно неможливості призначити житлову субсидію в разі перебування члена сім`ї за кордоном понад 60 днів ( за виключенням окремих випадків).

Оскільки відповідач є членом сім`ї власника квартири, перебуває за кордоном з метою роботи, що є поважною причиною відсутності за місцем реєстрації, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 141, 206 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 369, 391, 405 ЦК України, ст.41 Конституції України, суд

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.12.2019 р.

Суддя Б.В. Хитров