Єдиний унікальний номер 219/6116/18 Номер провадження 22-ц/804/2278/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Машинобудівний завод» «Вістек»

представник відповідача Голуб Є.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек»» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми (справа № 219/6116/18, суддя Харченко О.П., судове рішення ухвалено в м. Бахмут Донецької області ),-

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним.

09 квітня 2011 року при виконанні трудових обов`язків на виробництві з ним трапився нещасний випадок. Внаслідок виробничої травми він втратив п`ясть правої руки. За результатами розслідування нещасного випадку на підприємстві був складений акт за формою Н-1 та формою Н-5 від 05 травня 2011 року. Нещасний випадок трапився через незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці.

Висновком МСЕК від 04 липня 2011 року йому первісно і безстроково встановлено 50% втрати професійної працездатності та його визнано інвалідом третьої групи.

Позивач зазначив, що у зв`язку з трудовим каліцтвом він втратив своє фізичне здоров`я, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, оскільки втрачена його нормальна життєдіяльність. Через травматичну ампутацію правої руки він втратив можливість вести активний спосіб життя, не може вести повноцінне життя та виконувати буденні вправи. Він постійно відчуває моральні страждання, не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що в нього з`явилось почуття тривоги перед майбутнім.

Внаслідок травми позивач не зміг виконувати роботу за професією, а тому змушений був перейти на менш оплачувану роботу, а згодом адміністрацією був звільнений. В теперішній час він змушений жити лише на одну пенсію по інвалідності та регресні виплати.

Позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.(а.с. 1-4).

В наступному позивач збільшив розмір відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, та просив стягнути з відповідача на свою користь 100 000 грн.(а.с. 85 - 88).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек»» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь ОСОБА_1 70 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек»» на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодилось Приватне акціонерне товариство «Машинобудівний завод «Вістек» (скорочено ПрАТ «Вістек») та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норма матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. В іншій частині просить залишити рішення без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначив, що суд першої інстанції порушив вимоги ЦПК України, оскільки суд прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог з порушенням вимог, встановлених ч. 2 с. 49 ЦПК України.

Також, відповідач зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, та суд незаконно посилався на положення статей 153 КЗпП України.

Позивач, на думку апелянта, не надав доказів на підтвердження змін в особистому житті у зв`язку з нещасним випадком.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги довід відповідача про відсутність юридичного складу відшкодування моральної шкоди та не навів мотивів, з яких він виходив, встановлюючи розмір відшкодування.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (т. 1 а.с. 148 - 156).

Позивач ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставні, а тому вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Суд першої інстанції справедливо визначився з розміром моральної шкоди в сумі 70 000 грн., що є справедливою сатисфакцією цієї компенсації (а.с. 173 - 177).

В судовому засіданні представник відповідача Голуб Є.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні вимог позивача. В іншій частині просить залишити рішення без змін.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлені наступні неоспорені обставини.

Позивач працював на ЗАТ «Артемівський машинобудівний завод «Вістек» з 14 жовтня 2005 року.

ЗАТ «Артемівський машинобудівний завод «Вістек» змінило свою назву на ПрАТ «Артемівський машинобудівний завод «Вістек», згідно з наказом по заводу від 12 квітня 2011 року № 123, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а. с. 7-8).

09 квітня 2011 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого у працівника відбулося травматичне відчленовування правої кисті на рівні основи п`ястних кісток, що підтверджується актами форми Н-5 від 05 травня 2011 року спеціального розслідування нещасного випадку та форми Н-1 від 05 травня 2011 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с. 9-15).

Відповідно до акта форми Н-5 від 05 травня 2011 року спеціального розслідування нещасного випадку, причиною нещасного випадку стали:

організаційна - виконання робіт на пресі при недостатній огорожі робочої зони пресу, чим порушені п. п. 3.3; 3.4 інструкції № 4-4 для штампувальників холодної штамповки працюючих на кривошипних пресах і ножицях, затвердженої наказом по заводу № 411 від 02 грудня 2010року; допуск до роботи кривошипного пресу при недостатній огорожі робочої зони пресу, чим порушено п. 3.2.7 посадової інструкції майстра кузнечно-пресового цеху затвердженої генеральним директором ПрАТ «АМЗ «ВІСТЕК» від 08 квітня 2008року;

технічна - недостатня огорожа робочої зони пресу (а. с. 12-14).

Згідно з актом форми Н-5 від 05 травня 2011 року спеціального розслідування нещасного випадку та форми Н-1 від 05 травня 2011 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, причинами нещасного випадку стали порушення вимог законодавства про охорону праці з боку: штампувальника ковальсько-пресового цеху відповідача - ОСОБА_1 виконував роботи на пресі при недостатній огорожі робочої зони преса, чим порушив п. п. 3.3; 3.4 Інструкції № 4-4 для штампувальників холодного штампування, які працюють на кривошипних пресах і ножицях, затвердженої наказом по заводу №411 від 02 листопада 2010 року; майстер ковальсько-пресового цеху ПрАТ «АМЗ «ВІСТЕК» - ОСОБА_4 допустив в роботу кривошипний прес при недостатній огорожі робочої зони преса, чим порушив п. 3.2.7. Посадової Інструкції майстра ковальсько-пресового цеху, затвердженої генеральним директором ПрАТ «АМЗ «ВІСТЕК» від 08 квітня 2008 року;

Комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку рекомендувала за допущені порушення притягнути до адміністративної відповідальності майстра ковальсько-пресового цеху ПрАТ «АМЗ«ВІСТЕК» ОСОБА_4 (а. с. 9-11, а. с. 12-15).

04 липня 2011 року рішенням МСЕК ОСОБА_1 вперше встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 50 % з 29 червня 2011 року та він визнаний особою, що має інвалідність III групи у зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково (а. с. 16).

На обґрунтування моральних страждань позивачем надано до суду посвідчення, згідно з яким він має третю групу інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, довічно (а.с. 54).

Вирішуючи справу, суд дійшов висновку, що оскільки при виконанні трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач втратив позивачем професійної працездатності, йому спричинена моральна шкода,яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в 70 000 грн., виходячи з принципу розумності і справедливості, суд врахував обставини справи, за якими отримана шкода, наявність фізичних і душевних страждань позивача, їх тривалість, істотність змушених змін у його житті, зменшення обсягу трудової діяльності внаслідок втрати ним професійної працездатності, його вік, обмеження щодо виконання професійних обов`язків штампувальника, хвилювання позивача через обмеження можливостей матеріального забезпечення його сім`ї, у складі якої є дитина - інвалід, ступінь його моральних страждань через фізичний стан і неможливість відновлення попереднього стану, неможливість обіймати іншу посаду. Тому суд частково задовольнив позов і стягнув з відповідача у відшкодування моральної шкоди зазначену суму.

При цьому суд у рішенні посилався на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, норми ЦК України та КЗпП України, які визначають поняття моральної шкоди та регулюють правовідносини, пов`язані з відшкодування моральної шкоди працівнику роботодавцем.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду стосовно вирішення справи за позовом ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, є правильними і обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну правову оцінку і обґрунтовано частково задовольнив ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарги задоволенню не підлягає, оскільки доводи скарги відповідача не спростовують правильних висновків суду.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно вирішив справу, оскільки факт отримання позивачем трудового каліцтва під час виконання своїх трудових обов`язків на підприємстві підтверджений наявними доказами, яким суд першої інстанції надав відповідну оцінку.

Рішення суд першої інстанції належним чином мотивував та повно виклав з посиланням на відповідні норми матеріального права, які застосував суд.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального права, помилкове посилання судом на ст.153 КЗпП України, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, та апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до положень статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 160 КЗпП України, визначено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі статтею 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV.

Проте, Конституційний Суд України зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18, та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 лютого 2019 року, провадження № 61-19739св18.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, дійсно внаслідок виробничої травми втратив п`ясть правої руки. За результатами розслідування нещасного випадку на підприємстві був складений акт за формою Н-1 та формою Н-5 від 05 травня 2011 року. Нещасний випадок трапився через незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці. Висновком МСЕК від 04 липня 2011 року йому первісно і безстроково встановлено 50% втрати професійної працездатності та його визнано інвалідом третьої групи та моральну шкоду позивачу завдано внаслідок каліцтва. При цьому суд дійшов висновку, що позивач надав докази, що підтверджують його позов.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог з охорони праці.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання позивачем трудового каліцтва та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на ПрАТ «Вістек», що у свою чергу, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається саме на власника або уповноважений ним орган

Апеляційний суд відхиляє довід апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті заяви про збільшення розміру стягнення моральної шкоди (до 100 000 грн), як такий, що не ґрунтується на законі.

Апеляційний суд враховує, що таку заяву ОСОБА_1 подав до початку розгляду справи по суті, тобто до оголошення головуючим судового засідання відкритим (ст.217 ЦПК України). При цьому, після зміни складу суду на стадії підготовчого провадження, нове підготовче засідання мало бути проведено у відповідності з вимогами п. 12 ст. 33 ЦПК України, однак воно не було проведено. За приписами ст. 196 ЦПК України, для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, а згідно з вимогами ч. 4 ст. 198 ЦПК України, якщо розгляд справи у випадках, передбачених цим Кодексом, починається спочатку, суд призначає та проводить підготовче засідання спочатку в загальному порядку (крім випадку ухвалення рішення про колегіальний розгляд справи, коли підготовче засідання проводиться спочатку лише у разі, якщо суд дійшов висновку про необхідність його проведення).

Таким чином, враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві (ст. 11 ЦПК України), як складову верховенства права (ст.10 ЦПК України), не можна важати, що в даному випадку суд безпідставно розглянув заяву позивача про збільшення його вимоги щодо стягнення моральної шкоди, як про це помилково посилається відповідач.

Також апеляційний суд відхиляє довід апеляційної скарги про відсутність вини відповідача в порушенні вимог законодавства про охорону праці, оскільки висновки акту спеціального розслідування нещасного випадку, який стався з робітником ОСОБА_1 за формою Н-5, та акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1, він не оспорив та не спростував, в яких причиною нещасного випадку зазначено виконання робіт на пресі при недостатній огорожі робочої зони пресу, чим порушені п. п. 3.3; 3.4 інструкції № 4-4 для штампувальників холодної штамповки працюючих на кривошипних пресах і ножицях, затвердженої наказом по заводу № 411 від 02 грудня 2010року; допуск до роботи кривошипного пресу при недостатній огорожі робочої зони пресу, чим порушено п. 3.2.7 посадової інструкції майстра кузнечно-пресового цеху затвердженої генеральним директором ПрАТ «АМЗ «ВІСТЕК» від 08 квітня 2008року та запропоновано майстра виробництва притягнути до адміністративної відповідальності за вказані порушення.

Що ж стосується винних дій позивача, пов`язаних з його необачністю, то суд їх врахував при вирішенні питання про визначення розміру стягнення моральної шкоди.

Всупереч тверджень апелянта, при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд правильно посилався на вимоги ст.ст. 153, 160, 173 та 237 -1 КЗпП України, які регулюють спірні правовідносини. Посилання на ст.ст. 1167, 1168 ЦК України у рішенні наведенні в конспекті посилання на рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року стосовно права застрахованих осіб, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 70 000 грн., суд першої інстанції врахував роз`яснення, що викладені в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (за змінами та доповненнями), в якому зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому з врахуванням цих вимог, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума в 70 000 грн. є справедливою сатисфакцією цієї компенсації працівнику, який зазнав моральну шкоду внаслідок травмування.

Довід апелянта про те, що суд порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини, апеляційний суд його відхиляє, оскільки відповідач не зазначив в чому полягає таке порушення, тоді, як справу розглянуто упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, та суд вирішив спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру з дотриманням принципів цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно встановив обставини справи, дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Таким чином, оскільки підстави для скасування рішення суду відсутні, то відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року.

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.