Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5460/17 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 6 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №296/5460/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: управління державного архітектурно - будівельного контролю Житомирської міської ради, управління культури Житомирської обласної державної адміністрації, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Доманевський», орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, про зобов`язання знести самочинне будівництво,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 16 квітня 2019 року суддею Драчем Ю.І. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду позов, у якому просила зобов`язати ОСОБА_2 в особі її законного представника - ОСОБА_3 за її рахунок знести самочинну добудову до квартири АДРЕСА_1 з приведенням колектору та земельної ділянки у придатний для використання стан.

В обґрунтування позову зазначила, що за договором купівлі-продажу від 12.04.2014 вона є власником квартири АДРЕСА_2 . Відповідач, який є власником квартири №4 у даному будинку, самочинно (без належного дозволу та з істотними порушеннями будівельних норм) збудував на прибудинковій території капітальну прибудову до своєї квартири, захопивши частину земельної ділянки та пошкодивши каналізаційну систему будинку. Внаслідок пошкодження каналізації усе літо 2016 року під`їзд і дворова територія були залиті нечистотами та нею вживались заходи по очищенню подвір`я. Крім того, вона не може користуватись погребом, який внаслідок пошкодження каналізації залитий нечистотами. Послалась також на те, що будинок відноситься до пам`яток архітектури, а відповідач, зруйнувавши частину стіни та спорудивши без відповідного дозволу добудову, протиправно спотворив його зовнішній вигляд. Такими діями відповідача, порушуються її права, у зв`язку із чим вона звернулась до суду із вказаним позовом.

Як вбачається зі змісту журналу судового засідання від 28.08.2017, враховуючи, що відповідач є неповнолітньою особою, судом до участі у справі залучено орган опіки і піклування та її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 51-52 т.1).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 232-236 т. 1).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення її позову, вирішити питання про стягнення витрат, пов`язаних із проведенням у справі судової експертизи.

На її думку, судом не вирішено питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів попереднього власника квартири № 4 ОСОБА_3 та батька ОСОБА_2 ОСОБА_4 та не встановлено особу, яка на думку законного представника неповнолітнього відповідача повинна нести відповідальність за самочинне будівництво. Крім того, вважає, що були відсутні підстави для врахування показань свідка ОСОБА_5 про те, що спірна прибудова існувала до набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру №4 , оскільки належним і допустимим доказом завершення самочинного будівництва є висновок органу державного архітектурно-будівельного контролю про його готовність. Також вважає, що суд першої інстанції, не надавши належної оцінки поданим доказам, не встановивши, чи є предмет спору самочинним будівництвом, дійшов передчасного висновку про відсутність порушення прав або інтересів позивача та відповідальності відповідача. На її думку, матеріалами справи доведено, що самочинне будівництво здійснено з тильної сторони жилого будинку та шляхом з`єднання його з квартирою № 4 через втручання у несуче-огороджувальні конструкції жилого будинку, отже самочинна прибудова проведена з метою збільшення площі квартири №4 та використовується її власниками, а тому саме новий власник зобов`язаний привести спільне сумісне майно будинку до його попереднього стану. Також послалася на порушення судом таємниці нарадчої кімнати та вважає, що нею не пропущений строк позовної давності, оскільки предмет спору не може вважатися завершеним будівництвом, а тому правопорушення є триваючим.

У відзиві ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на її безпідставність. Зокрема, зазначила, що позивач не довела факту порушення її прав самочинною забудовою, а також необхідності застосування крайньої міри - знесення спірних прибудов, не спростувала твердження відповідачів про те, що знесення нанесе непоправиму шкоду пам`ятці архітектури місцевого значення. Також матеріали справи не містять доказів притягнення відповідача до відповідальності за здійснення самочинного будівництва тощо. Крім того, вказала, що відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по знесенню самочинного будівництва можна покласти на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, а відповідач не здійснювала жодних прибудов. Вважає посилання ОСОБА_1 на те, що до нового власника майна (квартири № 4 ) переходять будь-які права і обов`язки, у тому числі і відповідальність у частині збудованої прибудови, безпідставними. Доводи щодо порушення таємниці народної кімнати вважає також безпідставними, оскільки особисто вона та її представник були присутні під час проголошення рішення судом та отримали примірник його вступної та резолютивної частини.

У відзиві голова правління ОСББ «Доманський» апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на порушення відповідачем порядку використання спільного майна, створення перешкод у відновленні жилого будинку до первісного історичного стану, у проведенні його реконструкції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав.

Від представника органу опіки і піклування Житомирської міської ради надійшла заява про розгляд справи у його відсутність з врахуванням інтересів неповнолітньої ОСОБА_2 .

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом статті 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій), згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, та від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

У пунктах 5, 22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2014 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 з 15.11.2016 року є власником квартири АДРЕСА_1 .

Багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до пам`ятки культурної спадщини, охоронний №8, назва «Особняк» та включений до переліку пам`яток архітектури Житомирської області місцевого значення відповідно до Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 04.03.1996 №151.

Відповідно до висновків за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 06.08.2018 №797/08.18 будівництво прибудови до приміщень квартири АДРЕСА_1 здійснене без оформлення прав на земельну ділянку, за відсутності проекту з погодженого з місцевим органом містобудування та архітектури, за відсутності будівельного паспорту та технічних умов, документів, які підтверджували б прийняття досліджуваної прибудови в експлуатацію.

Таким чином, спірна прибудова є самочинним будівництвом з огляду на положення ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Прибудова знаходиться у користуванні мешканців квартири АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що будівництво прибудови здійснене до набуття відповідачем права власності на квартиру.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів вжиття заходів реагування до законних представників відповідача зі сторони контролюючих органів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено в разі доведеності ним факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Оскільки таких доказів позивачем не надано, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на порушення її прав відповідачем шляхом пошкодження каналізаційної системи, що в свою чергу перешкоджає їй у здійсненні права користування своїм майном, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Із матеріалів справи вбачається, що мешканцями будинку АДРЕСА_1 в період з 01.01.2013 по 06.09.2017 надавалася лише одна заявка від 06.04.2016 про засмічення зовнішньої каналізаційної мережі. За рахунок КП «Житомирводоканал» виконані роботи щодо чистки колодязя, промивки трубопроводів зовнішньої каналізаційної мережі. Причинами засмічення і замулення зовнішньої каналізаційної мережі у відповіді КП «Житомирводоканал» вказано неналежне використання мешканцями цього будинку внутрішньо будинкових сантехнічних вузлів: скидання побутового сміття, залишків невикористаних продуктів харчування (а.с. 88, 93 т. 1).

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що самовільною прибудовою зайнято земельну ділянку, яка є прибудинковою територією, без доведення дійсного порушення її прав, як власника квартири АДРЕСА_2 , не можуть бути підставою для задоволення позову.

Крім того, вищенаведені доводи позивачки, як і доводи щодо втручання відповідача у спільне сумісне майно співвласників, зміни зовнішнього вигляду будинку, який відноситься до пам`яток архітектури місцевого значення, не можуть бути підставою для знесення самочинного будівництва, оскільки це є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Зазначене узгоджується із п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Доказів внесення на ім`я законних представників відповідача приписів щодо усунення вимог чинного законодавства, притягнення їх до відповідальності за здійснення самочинного будівництва, порушення будівельних норм та правил, порушення режиму використання пам`ятки архітектури органами архітектурно-будівельного контролю так і органами управління у сфері охорони культурної спадщини матеріали справи не містять.

Також, в суді апеляційної інстанції представник позивачки підтвердила, що квартира її довірителя не межує з квартирою відповідача і до попередніх власників з приводу знесення спірної прибудови позивачка не зверталась.

Посилання ОСОБА_1 на порушення судом таємниці нарадчої кімнати ґрунтуються на припущеннях, спростовуються протоколом судового засідання від 16.04.2019. Внесення до програми Д3 судового рішення з порушенням встановлених строків не впливає на його правильність чи обґрунтованість і не може бути підставою для його скасування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 16 грудня 2019 року.