Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 522/3450/16-ц

провадження № 61-12943св18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивачі: громадська організація «Рада громадської безпеки», ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року у складі судді Бойчука А. Ю., та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року в складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року громадська організація «Рада громадської безпеки» (далі - ГО «Рада громадської безпеки»), ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 листопада о 13.00 в приміщенні прес-центру «Укрінформ» відбулася прес-конференція на тему: «Злочинна діяльність псевдо-патріотичних організацій», під час якої ОСОБА_2 поширив недостовірну інформацію щодо причетності ОСОБА_1 та

ГО «Рада громадської безпеки» до злочинних організованих груп, вимагання коштів та захоплення підприємств, нанесення тілесних ушкоджень, погроз вбивства та знищення майна, використання вогнепальної зброї, здійснення фінансових схем. Відеозапис прес-конференції було розміщено на офіційному сайті Укрінформ ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на зазначене, просили суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та ділову репутацію ГО «Рада громадської безпеки» інформацію, поширену відповідачем 03 листопада 2015 року на прес-конференції на тему: «Злочинна діяльність псевдо-патріотичних організацій» у приміщенні Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ»; зобов`язати відповідача у термін не пізніше 10 днів від набрання законної сили рішення суду спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1 та ГО «Рада громадської безпеки», поширену 03 листопада 2015 року на прес-конференції на тему: «Злочинна діяльність псевдо-патріотичних організацій» у приміщенні Українського раціонального інформаційного агентства «Укрінформ» шляхом зачитування резолютивної частини прийнятого у справі рішення на прес-конференції за участі журналістів різних засобів масової інформації; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області

від 15 березня 2017 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та ділову репутацію ГО «Рада громадської безпеки» інформацію, поширену ОСОБА_2 03 листопада 2015 року на прес-конференції на тему: «Злочинна діяльність псевдо-патріотичних організацій» у приміщенні Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ» щодо причетності ОСОБА_1 та ГО «Рада громадської безпеки» до злочинних організованих груп, вимагання коштів та захоплення підприємств, нанесення тілесних ушкоджень, погроз вбивства та знищення майна, використання вогнепальної зброї, здійснення фінансових схем.

Зобов`язано ОСОБА_2 не пізніше 10 днів від набрання законної сили рішення суду, спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1 та ГО «Рада громадської безпеки», поширену 03 листопада 2015 року на прес-конференції на тему: «Злочинна діяльність псевдо-патріотичних організацій» у приміщенні Українського раціонального інформаційного агентства «Укрінформ» шляхом зачитування резолютивної частини прийнятого у справі рішення на пресс-конференції за участі журналістів різних засобів масової інформації.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, мотивовано тим, що інформація, розповсюджена відповідачем, мала характер фактичних тверджень, була негативною, не відповідала дійсності, а факт її розповсюдження спричинив завдання моральної шкоди.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що факти злочинної діяльності, їх кваліфікація та призначення покарання у разі доведення вищевказаних фактів, встановлюються в межах кримінального провадження, а не в цивільному процесі, а тому суд відхилив, надані відповідачем копії процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування кримінального провадження

№ 0008936.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з розповсюдженням недостовірної інформації, суди виходили із глибини, тривалості душевних страждань, принципу розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

01 квітня 2017 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 02 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 15 березня 2017 року, і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У березні 2018 року цивільну справу № 522/3450/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для справи, та не надали належної правової оцінки доказам.

Інформація, розповсюджена 03 листопада 2015 року ОСОБА_2 , була підтверджена відповідними доказами, зокрема, копією витягу з кримінального провадження № 0008936, за яким здійснюється досудове розслідування по факту вчинення правопорушення щодо вчинення позивачами насильницьких дій, та мала на меті проінформувати громадськість і правоохоронні органи про протиправну діяльність

ОСОБА_1 та ГО «Рада громадської безпеки».

Межа захисту ділової репутації ОСОБА_1 та ГО «Рада громадської безпеки» як публічних осіб повинна бути такою, щоб можна було вільно обговорювати питання, пов`язані з їх діяльністю.

Усупереч відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження того, що інформація, викладена ОСОБА_2 , не відповідає дійсності, що така інформація завдала шкоди особистим немайновим правам та перешкоджала позивачам реалізувати їх нематеріальні блага, суди дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У липні 2017 року ОСОБА_1 , ГО «Рада громадської безпеки» засобами поштового зв`язку подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, підписане представником Батуріною Г. О., у якому просять касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заперечення мотивоване безпідставністю доводів касаційної скарги ОСОБА_2 та законністю і вмотивованістю рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 03 листопада о 13.00 в приміщенні прес-центру «Укрінформ» відбулася прес-конференція на тему: «Злочинна діяльність псевдо-патріотичних організацій» (відеозапис прес-конференції розміщено на офіційному сайті Укрінформ ІНФОРМАЦІЯ_1) в ході якої відповідач розповів (надалі - мова та орфографія оригіналу): …«Я один из тех пострадавших, кто пострадал от одной из таких организованных, как я уже знаю, преступных групп, а конкретно это «Рада громадської безпеки»;

«С 20-30 до 22-00 я находился в этом офисе. После того, как я туда зашел, мне предложили выйти на улицу и покурить и пообщаться на улице. Мы вышли и окружило около 15 молодых людей. Во главе этих людей стоял этот ОСОБА_1 , и без каких-либо объяснений, без каких-то либо споров мне нанес ОСОБА_1 сразу три удара в голову. После того, как я был шокирован этой ситуацией, я начал защищать и подставлять руки, как бы защищая свою свою голову, а эти люди меня заставили не защищаться и требовали, чтобы я держал свои руки по швам, давая возможность этому своему лидеру наносить мне удары. Все последующие 1,5 часа нашего нахождения по данному округу в г. Одессе это улица Жуковского 36, меня били и пытались морально и физически оказать давление»;

«Значит, смотрите, целью этого давления, я честно говоря, как я понял значит было подписание 3-х документов, которые меня принудили под физической силой подписать. Когда я пытался аргументировано и спокойно объяснить этим людям, что они неправильно поступают или у них нет оснований себя так вести, мне в ответ ничего вразумительного не отвечали, а просто наносились удары. Они меня запугивали. Видно было по действиям этих людей, что они организованы и действуют уже исходя из определенного опыта в подобных таких мероприятиях. Они заставили меня написать три бумаги. Первый документ - расписка денежная на имя ОСОБА_1 что я обязуюсь на следующие сутки 02 октября в 19-00 принести сумму равную 22 000 гривен. Под каждым этим документом они заставляли меня подписать, что я не имею к ним претензий и подписываю собственноручно без какого - либо морального или физического давления. .Вот такие три документа подписал под диктовку этих организованных преступников»;

«Хочу сказать, что на протяжении всей встречи меня били. У меня было многочисленное количество ушибов, повреждений мягких тканей.

В основном меня били в корпус тела. Как бы единственные три удара в голову я получил от ОСОБА_1 при самом начале встречи. Мне сразу сказали, что если я обращусь во внутренние органы или потребую какую-нибудь защиту, или буду жаловаться, что со мной они сделали, я буду уничтожен, меня они убьют, а все мое имущество - автомобиль, и какое-нибудь имущество будет уничтожено путем взрыва»;

«Эти люди ранее были участниками очень многих захватов и объектов и коммерческих и каких-либо других. И во всех этих предприятиях, в которых они участвовали, происходили драки с использованием огнестрельного оружия и другого»;

«В рамках вот этих всех процедур, оформления этих заявлений в отношении вот этих ОСОБА_1 , этих организованной преступной группы, которую он возглавляет, я общался с работниками внутренних органов и районного Приморского отделения милиции и областного отделения в открытой форме говорят, что на каждого из них, на ОСОБА_1 , на ОСОБА_8 , на лидера самооборны ОСОБА_9 возбуждено по 4-5 официально зарегистрированных уголовных дела... Почему эти люди продолжают выполнять чьи-то черные финансовые коммерческие схемы на территории нашего города, а уже как нам известно и за пределами города»;

«Лично мне Лорткипанидзе говорит, что у него «волосы дыбом» от того, что происходит и неимоверное количество нужно сил, для того, чтобы побороть эту преступную группу, которая действует на территории нашего города»;

«Данные организации в виде Ради Громадської Безпеки, Самообороны занимаются конкретно давлением на коммерческие организации с целью получения от них взяток. Поэтому очень хочется чтобы эта наконец-то чума из нашего города, покинула наш город эта чума»;

«Есть определенная группа лиц, она очень численная, она очень организована, она занимается конкретно вымогательством, нанесением телесных тяжких и средней тяжести и других повреждений граждан Украины, они занимаются оказанием давления и попытками получит от честных предпринимателей, которые имеют все разрешительные документы на свою деятельность, какие-то взятки. Дальше помимо этого, они финансируются третьей стороной, которая использует эти патриотичные организации в своих финансовых схемах»;

«Эти же псевдоактивисты отстаивают интересы частного автосалона. И вот так у нас происходит в городе практически каждый день. С того момента начала деятельности этих организаций вышеперечисленных и тех людей, о которых мы говорили. Эти люди, наверное, в сотню или тысячу раз увеличили свои доходы, и поменяли и жилищные условия, и автомобили, и многое, многое другое»…

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ГО «Рада громадської безпеки» (35178905) зареєстрована 30 травня 2007 року.

07 жовтня 2015 року ГО «Рада громадської безпеки» зверталася до прокурора Одеської області та начальника ГУ МВС України в Одеській області із заявою на проведення перевірки діяльності громадської організації Всеукраїнське Об`єднання «Сектор Об`єднання», головою якого є ОСОБА_2

02 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звертався до начальника ГУ МВС України в Одеській області із заявою про злочин, в якій просив внести в Єдиний реєстр досудових розслідувань інформацію щодо вчинення злочинів, передбачених статтями 127, 129, 170, частиною третьою статті 189 КК України відносно ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідної заяви.

Відповідно до заяви від 02 жовтня 2015 року № 50458 ОСОБА_2 звертався до начальника Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області щодо факту вчинення правопорушення з боку ОСОБА_1 , а саме, вимагання грошових коштів.

Згідно з копією витягу з кримінального провадження № 0008936, з 02 жовтня 2015 року Приморським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення правопорушення у відношенні до ОСОБА_2 , а саме: примушування його до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, або із погрозою вбивства, чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я. Дії кваліфіковані за частиною другою статті 355 КК України. В рамках досудового розслідування слідчим Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надані доручення про проведення слідчих (розшукових дій), копії доручень та рапортів про хід виконання доручень долучені до матеріалів справи.

З тексту копії акта судово-медичного дослідження (обстеження) № 2477/96-Д потерпілого ОСОБА_2 за фактом вимагання грошових коштів з боку ОСОБА_1 та копії направлення Приморського районного відділу міліції № 37 на предмет установлення характеру і тяжкості тілесних ушкоджень, внаслідок вимагання грошових коштів з боку ОСОБА_1 вбачається, що у потерпілого ОСОБА_2 встановлені тілесні ушкодження, які віднесені до легких тілесних ушкоджень.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак оскаржувані судові рішення не відповідають зазначеним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У статтях 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Разом із тим, у статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Аналогічне право передбачено статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої право на вільне вираження своїх поглядів включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з другого боку.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Тобто, поняття «недостовірна інформація» є ширшим, ніж «інформація, що не відповідає дійсності», оскільки не містить елементу категоричності і включає в себе приховане посилання на її суб`єктивну оцінку зі сторони розповсюджувача. Під час розгляду спорів про захист гідності, честі та ділової репутації абсолютну дійсність, як і істину, встановити неможливо, отже, неможливо зробити і точну оцінку відповідності опублікованої інформації дійсності.

У справі, що переглядається, судами встановлено, що 03 листопада о 13.00

в приміщенні прес-центру «Укрінформ» відбулася прес-конференція на тему: «Злочинна діяльність псевдо-патріотичних організацій», під час якої

ОСОБА_2 , посилаючись на свої неодноразові звернення до правоохоронних органів, розповсюдив інформацію стосовно причетності ОСОБА_1 та ГО «Рада громадської безпеки» до злочинних організованих груп, вимагання коштів, нанесення тілесних ушкоджень, погроз вбивства та знищення майна, здійснення фінансових схем.

Судами також встановлено, що 02 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звертався до начальника ГУ МВС України в Одеській області із заявою про злочини, передбачені статтями 127, 129, 170, частиною третьою статті 189 КК України відносно ОСОБА_1 .

На момент розгляду справи судом першої інстанції Приморським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області тривало досудове розслідування за фактом вчинення правопорушення у відношенні до ОСОБА_2 , а саме: примушування його до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, або із погрозою вбивства, чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, що підтверджується копією витягу з кримінального провадження № 0008936.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та ділову репутацію ГО «Рада громадської безпеки» інформацію, поширену

ОСОБА_2 03 листопада 2015 року на прес-конференції на тему: «Злочинна діяльність псевдо-патріотичних організацій», суди першої та апеляційної інстанції не звернули належної правової уваги на те, що відомості поширені на прес-конференції, підтверджені зверненнями до правоохоронних органів, що є реалізацією відповідачем права на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, передбаченого статтею 40 Конституції України.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що факти злочинної діяльності, їх кваліфікація та призначення покарання у разі доведення вищевказаних фактів, встановлюються в межах кримінального провадження, а не в цивільному процесі, є безпідставними і помилковими з огляду на те, що спір не стосується встановлення факту, що має юридичне значення, а пов`язаний із поширенням інформації, яка, на думку позивачів, принижує їх честь, гідність і ділову репутацію.

Задовольняючи позовні вимоги, суди не звернули уваги на те, що інформація, розповсюджена ОСОБА_2 03 листопада 2015 року, стосовно побиття, залякування та погроз, вимагання грошових коштів є суб`єктивним сприйняттям відповідача та відображенням вказаних подій як їх учасника.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

У рішенні ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria) суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею10 Конвенції. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Право на власне тлумачення обставин справи є виявом реалізації конституційного права на свободу думки, свободу слова та вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Таким чином, інформація «эти люди, наверное, в сотню или тысячу раз увеличили свои доходы, и поменяли и жилищные условия, и автомобили, и многое, многое другое», «…организованная преступная группа» є суб`єктивною думкою ОСОБА_2 , а тому не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, згідно з визначеним статтею 277 ЦК України порядком.

Задовольняючи позовні вимоги ГО «Рада громадської безпеки» про захист ділової репутації, суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що інформація, розповсюджена відповідачем, мала характер фактичних тверджень, була негативною та завдала шкоди діловій репутації громадського об`єднання.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком судів з огляду на наступне.

Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (справа «Газета «Україна - центр» проти України» від 15 липня 2010 року (Gazeta Ukraine-tsentr v. Ukraine).

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Зазначені особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанції про порушення прав ОСОБА_1 , ГО «Рада громадської безпеки» є помилковими, оскільки такі вислови, які просять спростувати позивачі, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Отже, твердження, про спростування якого заявлено позов, є власними оціночними судженнями ОСОБА_2 , вираженням суб`єктивної думки й поглядів, які не можуть бути перевірені на предмет достовірності, а тому не підлягають спростуванню.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що немає фактів, які б доводили, що висловлювання ОСОБА_2 мотивованіцілеспрямованими діями на приниження ділової репутації позивачів як громадської організації та фізичної особи.

За таких обставин, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів не погоджується із висновками судів про задоволення позову.

Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, то підстав для стягнення моральної шкоди немає.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 193,85 грн, що складається з: 2 480,40 грн, сплаченого судового збору за подання позовної заяви; 2 728,45 грн, сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги; 1 985,00 грн, сплаченого судового збору за подання касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову громадської організації «Рада громадської безпеки», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 193,85 грн (сім тисяч сто дев`яносто три гривні вісімдесят п`ять копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров