ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №580/1950/18

Номер провадження 22-ц/816/4534/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Лебединська районна державна нотаріальна контора Сумської області,

треті особи державний нотаріус Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко Валентина Федорівна, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 31 липня 2019 року у складі судді Чхайла О.В., ухвалене у м. Лебедин,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області, треті особи: державний нотаріус Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко В.Ф., Загребельна ОСОБА_3 , про визнання незаконними дій та визнання недійсним реєстраційного запису. Свої вимоги мотивував тим, що він є спадкоємцем та правонаступником свого батька ОСОБА_4 , який разом із ОСОБА_2 були спадкоємцями ОСОБА_5 З 03 вересня 2015 року він набув право спільної часткової власності на нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_5 разом з імовірним спадкоємцем ОСОБА_2 Вважав, що заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 була подана до Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області з порушенням чинного законодавства України, оскільки подана її представником ОСОБА_6 , а не особисто чи поштою. В зв`язку з цим, просив визнати незаконними дії Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області щодо фіксації реєстраційного запису за ОСОБА_2 у журналі вхідних документів № 92/02-14 з відповідним реєстраційним записом № 527 в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ спадкової справи № 526/2005; визнати недійсним реєстраційний запис № 527 в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 31 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, порушення принципу верховенства права та справедливості судового рішення, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, зроблені без врахування правових позицій Верховного Суду щодо преюдиції, є упередженими. Доводить, що заява про прийняття спадщини подана ОСОБА_2 не особисто до нотаріальної контори, а через представника ОСОБА_6 за недійсною довіреністю, тому оскаржувані дії державного нотаріуса є незаконними. Зазначає, що його батько ОСОБА_4 успадкував усе майно після смерті ОСОБА_5 станом на 31 травня 2005 року, оскільки перший серед спадкоємців за законом подав особисто заяву про прийняття спадщини. Вказує, що оцінка преюдиційних обставин, встановлених чинними судовими рішеннями за участі сторін даного спору, вказують на однозначність правового судового висновку про порушення найманими працівниками або посадовими особами публічної служби Лебединської районної державної нотаріальної контори чинного законодавства України при прийнятті заяви про прийняття спадщини від неповноважної особи ОСОБА_6 за довіреністю ОСОБА_2 та фіксації реєстраційного запису за ОСОБА_2 у журналі вхідних документів № 92/02-14 з відповідним реєстраційним записом № 527 в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ спадкової справи № 526/2005 із записом до реєстру.

Представник Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області та державного нотаріуса Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко ОСОБА_7 Ф. адвокат Кондратенко С.Ю. у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника відповідача та третьої особи адвоката Кондратенко С.Ю., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є правонаступником і спадкоємцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (том 1, а.с. 35).

За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , що встановлено рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 19 травня 2014 року у цивільній справі № 1810/1027/12 за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Лебединського району, Лебединської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа державний нотаріус Лебединської районної державної нотаріальної контори Лисенко В.Ф., про визнання недійсною довіреності, посвідченої посадовою особою виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Лебединського району Сумської області та про зобов`язання вчинити певні дії (том 1, а.с. 83-89).

Після смерті ОСОБА_4 позивач на підставі рішення Лебединського районного суду Сумської області від 29 липня 2014 року набув право власності на 1/2 частину спадкового майна ОСОБА_5 , а саме: земельну ділянку та будинок, які розташовані по АДРЕСА_1 , що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1, а.с. 13).

Спори щодо спадщини ОСОБА_5 неодноразово розглядалися судами (том 1, а.с. 8-12, 15-18, 45-48, 70-72, 83-89, 232-236).

Під час судового розгляду зазначених спорів було встановлено та не заперечується сторонами, що заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 була подана 28 квітня 2011 року до Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області Панченком О.П., а не особисто нею, чи поштою.

Зокрема, рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 19 травня 2014 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Лебединського району, Лебединської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання недійсною довіреності, посвідченої посадовою особою виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Лебединського району Сумської області та про зобов`язання вчинити певні дії, третя особа державний нотаріус Лебединської районної державної нотаріальної контори Лисенко В.Ф., суд дав оцінку діям нотаріуса та встановив порушення порядку прийняття заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірними дій державного нотаріуса Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко В.Ф. при приєднанні до спадкової справи заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 Зазначене рішення переглядалося в апеляційному порядку та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 09 липня 2014 року залишено без змін (т. 1, а.с. 83-89).

Рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що зазначивши інший предмет спору в цій справі, останній фактично оспорює дії нотаріуса з підстав, які вже були предметом судового розгляду та яким суд дав оцінку в рішенні, що набрало законної сили.

Крім того, постановою Верховного Суду від 08 липня 2019 року було встановлено, що спадкоємець ОСОБА_5 - ОСОБА_2 у встановленому законом порядку подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (том 1, а.с. 232-236).

Тому, суд вважав, що усі дії, які пов`язані з реєстрацією заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 у журналі реєстрації вхідних документів та в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ є похідними від її прийняття та є правомірними. Крім того, суд вважав, що позивач не довів належними та допустимими доказами свої позовні вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, позивач просив задовольнити його вимоги на підставі преюдиційних обставин, встановлених чинними судовими рішеннями у адміністративних справах № 818/3456/15, № 818/5271/13-а та цивільній справі № 580/607/14-ц.

Так, у справі № 818/3456/15 за позовом ОСОБА_1 до Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області, треті особи Головне територіальне управління юстиції у Сумській області, ОСОБА_8 М.О., державний нотаріус Лисенко В.Ф., про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, Сумський окружний адміністративний суд в постанові від 24 листопада 2015 року дійшов висновку про порушення державним нотаріусом Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко В.Ф. вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 , яка посвідчена державним нотаріусом Третьої Севастопольської державної нотаріальної контори Сусліним О.М., була передана саме представником за дорученням ОСОБА_9 П. Суд визнав протиправними дії Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області щодо фіксації посадовою особою реєстраційного запису за ОСОБА_2 у журналі вхідних документів № 92-04-14 відповідним реєстраційним записом в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 527 спадкової справи № 526/2005. Визнано недійсним реєстраційний запис за № 527 в книзі обліку і реєстрації спадкових справ Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області. Проте, це рішення було скасоване ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2016 року, провадження у справі закрито (том 1, а.с. 17-18), тому, встановлені ним обставини не є преюдиційними при вирішенні справи що переглядається і суд першої інстанції обґрунтовано не взяв це рішення суду до уваги. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2016 року не встановлювались обставини по суті спору, цією ухвалою була скасована постанова суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з цим, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що незалежно від юрисдикції адміністративної чи цивільної щодо спірних правовідносин, висновки суду в оскаржуваному рішенні повинні бути автентичними висновкам Сумського окружного адміністративного суду зробленими в постанові від 24 листопада 2015 року у справі № 818/3456/15.

У справі № 818/5271/13-а та у справі № 580/607/14-ц не встановлювались обставини, що мають преюдиційне значення при прийнятті оскаржуваного рішення, а саме щодо здійснення фіксації реєстраційного запису за № 527 в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ Лебединської районної державної нотаріальної контори та у журналі вхідних документів № 92/02-14, доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що обставини, встановлені рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 19 травня 2014 року у справі № 1810/1027/12 та ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2019 року у справі № 580/1178/13-ц, не відносяться до преюдиційних на підставі висновків та правової позиції Великої палати Верховного суду щодо преюдиції, викладених у постанові від 02 липня 2019 року, справа № 48/340.

Проте, таке твердження позивача є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6.33 вище зазначеної постанови: «При цьому Господарський суд міста Києва, з рішенням якого погодився Вищий господарський суд України, дійшов правильного висновку про те, що рішення у справі № 137/7 не вважається преюдиційним з двох причин. По-перше, склад учасників справи № 137/7 та цієї справи не є тотожним. По- друге, преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, а не правової їх оцінки».

З матеріалів справи вбачається, що склад учасників справи № 1810/1027/12 (том 1, а.с. 83-89) та цієї справи є тотожним - це позивач ОСОБА_1 , відповідач Лебединська районна державна нотаріальна контора та ОСОБА_2 , яка у першій справі була відповідачем, а у цій справі вона є третьою особою на стороні відповідача.

По-друге, Лебединський районний суд Сумської області при розгляді справи 1810/1027/12 встановив обставини щодо правомірності долучення заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до спадкової справи. В цій справі заявлялися позовні вимоги, зокрема, про визнання неподаною заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 від 28 квітня 2011 року, переданої до Лебединської районної державної нотаріальної контори неповноважною особою ОСОБА_6 , застосувавши наслідки недійсності оспорюваного правочину, а також про визнання неправомірними дій державного нотаріуса Лебединської районної державної нотаріальної контори Лисенко В.Ф. при приєднанні до спадкової справи заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини, зареєстрованої у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 527 та Журналі реєстрації вхідних документів за номером 92/02-14 від 28 квітня 2011р.

При розгляді вище вказаної справи, суд встановив обставини приєднання державним нотаріусом Лисенко В.Ф. заяви про прийняття спадщини до спадкової справи, що є преюдиційними обставинами для її розгляду.

Тому, при розгляді цієї справи суд врахував ці обставини та виходив з того, що заява ОСОБА_2 була долучена державним нотаріусом до спадкової справи після померлого ОСОБА_5 правомірно. Отже, судом враховані саме обставини, що мають преюдиційне значення, а не їх правова оцінка.

Преюдиційність цього судового рішення щодо встановлених ним обставин прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 підтверджена також постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2019 року (том 1, а.с. 232-236), в якій встановлено, що інший спадкоємець ОСОБА_5 ОСОБА_2 у встановленому законом порядку подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті останнього, що підтверджується преюдиційним судовим рішенням (справа № 580/1178/13-ц).

Отже, доводи скарги про те, що суд проігнорував правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (п. 6.33), а також про те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, не знайшли свого підтвердження.

Крім того, апеляційна скарга не містить доводів, що спростовують висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю позовних вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про незаконний допуск участі у справі адвоката Кондратенко С.Ю., як представника відповідача та третьої особи, оскільки в цих діях суду не вбачається порушення вимог ч. 3 ст. 58, ч. 4 ст.60 ЦПК України та відсутній конфлікт інтересів між сторонами, яких представляє адвокат.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик