Номер провадження: 22-ц/813/6382/19
Номер справи місцевого суду: 496/5868/15-ц
Головуючий у першій інстанції Груца Є.Є.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року, ухваленепід головуванням судді Груца Є.Є., -

встановив:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору від 04 вересня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 17 200,00 дол. США на 240 місяців до 04 вересня 2026 року.

Однак, відповідач припинив належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитним договором.

19 серпня 2015 року банк направив позичальнику вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, проте заборгованість ним погашена не була.

В наслідок чого загальна сума заборгованості станом на 30 жовтня 2015 року у нього склала 16 395,00 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 375 510,83 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача виниклу заборгованість.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 16395 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 375510,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору в сумі 5632,66 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором від 19 серпня 2015 року він не отримував, про наміри банку звернутися до суду не знав, щодо виконання зобов`язання не ухилявся та здійснював певні платежі на рахунок банку, хоча із порушенням графіку.

Також зазначив, що він у судовому засіданні присутній не був, про дату засідання сповіщений не був, тим самим був позбавлений можливості подати до суду відзив.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль», зазначило, що апеляційна скарга є незаконною, необґрунтованою, доводи викладені в ній не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

В судове засідання призначене на 11 грудня 2019 року, сторони не з`явились, були сповіщені належним чином (а.с. 147-148).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04.09.2006 року між АППБ «Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/0037/74/64727, відповідно до пункту 1.1 якого, позичальнику було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 17 200,00 доларів США 00 центів.

Кредит надано на 240 місяців, дата остаточного погашення кредиту 04.09.2026 року (п. 1.2 Кредитного договору).

Процентна ставка - 12,00% річних (п. 1.4 кредитного договору). Згідно з умовами додаткової угоди №1 до кредитного договору від 03.03.2009 року, було змінено відсоткову ставку. Тобто, тимчасово на строк з 03.03.2009 року по 02.03.2010 року встановлена відсоткова ставка за користування коштами - 9% річних. Кредит надано позичальнику на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування (п. 3.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 3.2 цього договору надання кредиту може здійснюватись на розсуд банку наступним чином: на поточний рахунок позичальника, готівкою через касу банку. Таким чином банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Видача позичальнику кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку позичальника на дату видачі кредитних коштів.

Згідно п. 5.1. кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу банку; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно Графіку погашення, протягом строку дії кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 04.09.2026 року на поточний рахунок позичальника; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору банк мас право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Відповідно до умов повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальнику нараховується пеня в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов`язань, зазначеного в цьому договорі ( п. 9.1. кредитного договору).

Задовольняючи позов, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пункт 3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою відповідно до ч. 3. ст. 549 ЦК України є пеня. Відповідно до рішення кредитора сума пені не зазначається та не стягується в рамках даного спору, однак продовжує нараховуватися, що не суперечить нормам чинного законодавства.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України між банком та позичальником 03.03.2009 року було укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої позичальнику були надані кредитні канікули. Тобто, тимчасово за період з 03.03.2009 року до 02.03.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до даної додаткової угоди.

Позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобов`язання за кредитним договором, а саме здійснювати щомісячні обов`язкові платежі відповідно до сум та в строки, передбачені графіком погашення. Починаючи з березня 2013 року не було жодного місяця, в якому б позичальник не прострочив обов`язкового щомісячного платежу.

19.08.2015 року позичальнику була направлена вимога про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором за вих. № 114-0-0-00/15-44558, проте заборгованість так і не було погашено.

Загальна сума заборгованості позичальника - ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0037/74/64727 від 04.09.2006 року, яка станом на 30.10.2015 року, становить 16 395,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (на дату розрахунку) - 375 510,83 грн.

Зазначена сума заборгованості для Банку є значною та щоденно збільшується, згідно умов кредитного договору.

Відповідно до 10 розділу кредитного договору, спірні питання за цим Договором розглядаються згідно з чинним законодавством України. Та до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності - тривалістю у три роки (ст. 257, 259 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі викладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 16395 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 375510,83 грн., оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором від 19 серпня 2015 року він не отримував, щодо виконання зобов`язання не ухилявся та здійснював певні платежі на рахунок банку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки банком на ім`я ОСОБА_1 була направлена вимога про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором за його зареєстрованим місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, та яку ОСОБА_1 зазначив у додатковій угоді, однак у відповідності до п.5.4. кредитного договору позичальник зобов`язаний письмово повідомити кредитора про зміну фактичної адреси, що ОСОБА_1 зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він у судовому засіданні присутній не був, про дату засідання сповіщений не був, тим самим був позбавлений можливості подати до суду відзив та задати в судовому засіданні питання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом були неодноразово направлені судові повитки ОСОБА_1 за зареєстрованим його місцем проживання, проте, конверти були повернуті до суду з позначкою поштового відділення: «за зазначеною адресою не проживає», що у відповідності до вимог ЦПК України на час розгляду справи було належним повідомленням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Повний текст судового рішення складений 16 грудня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра