КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/8488/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1545/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кондратенко О.О., по справі за позовом Кредитної спілки «Сімейна позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року позивач звернувся із зазначеним позовом, уточнивши та збільшивши в подальшому позовні вимоги, зазначив, що 24 листопада 2014 року між Кредитною спілкою «Сімейна позика» та ОСОБА_1 був укладений договір № 875/14-11517/01 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 15 000,00 грн. зі сплатою 18,08 % річних та 1,47 % щомісяця від суми кредиту, строком повернення не пізніше 24 листопада 2016 року.

24 листопада 2014 року між Кредитною спілкою «Сімейна позика» та ОСОБА_1 був укладений також договір № 875/14-11517/01 про внесення добровільного цільового внеску члена кредитної спілки, за умовами якого, внесок у розмірі 3217,00 грн. було залучено як забезпечення зобов'язань за договором.

Відповідачка не виконала своїх зобов'язань щодо своєчасного погашення заборгованості по кредиту, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідачки заборгованість станом на 20 червня 2018 року, а саме 13896,08 грн. основної заборгованості та 50125,01 грн. відсотків за договором, а також 1762,00 грн. судового збору. (а.с.2-4, 65, 68-69, 85-86)

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року про виправлення описок, позовні вимоги КС «Сімейна позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Сімейна позика» заборгованість по договору №875/14-11517/01 про надання споживчого кредиту від 24 листопада 2014 року у розмірі 64021,09 грн., судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (а.с.97-101, 126-127)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року залишено без задоволення. (а.с.152-153)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 875/14-11517/01 від 24 листопада 2014 року та договір про внесення добровільного цільового внеску члена Кредитної спілки «Сімейна позика» № 875/14-11517/01 від 24 листопада 2014 року, а також повернути сторонам у справі кошти, отримані у зв'язку з укладенням зазначених договорів. На обґрунтування скарги зазначила, що не була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, оскільки під час підписання розписки про призначення судового засідання їй не було повідомлено, що розписка є викликом до суду і додаткові судові повістки їй не надсилатимуться. Вказувала, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було досліджено всі обставини справи, у тому числі обставини, які свідчили про невідповідність договору споживчого кредитування вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу України, зокрема, що кредитний договір було укладено під впливом помилки зі своєї сторони та під впливом обману зі сторони позивача. Вважала безпідставним нарахування відсотків на суму 15 000,00 грн., оскільки цільовий внесок фактично сплачувався не за власні кошти, а за рахунок отриманого в той же день в КС «Сімейна позика» кредиту, тобто, у дійсності вона отримала не 15000,00 грн., передбачених договірними умовами, а різницю між сумою кредиту та сумою внеску, що складає 11783,00 грн. Крім цього, посилаючись на вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказувала, що положення пунктів 2.1. і 2.3. договору про внесок, який є доповненням до кредитного договору, є нікчемними, оскільки встановлюють додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Також, із посиланням на положення ст. 617 ЦК України, оскільки в грудні 2015 року її було звільнено з роботи, що ускладнило виконання умов договору, апелянт вважала неправомірним нарахування додаткових відсотків за користування кредитом. (а.с.159-164)

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 листопада 2014 року між Кредитною спілкою «Сімейна позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 875/14-11517/01 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 15 000,00 грн. зі сплатою 18,08 % річних та 1,47 % щомісяця від суми кредиту, строком повернення не пізніше 24 листопада 2016 року. (а.с.5-6)

Кредитна спілка «Сімейна позика» виконала умови договору кредиту та надала відповідачу кошти у розмірі 15000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №2326 від 24 листопада 2014 року. (а.с.11)

Також, 24 листопада 2014 року між Кредитною спілкою «Сімейна позика» та ОСОБА_1 був укладений договір № 875/14-11517/01 про внесення добровільного цільового внеску члена кредитної спілки «Сімейна позика», за умовами якого, спілка прийняла від вкладника як забезпечення зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 875/14-11517/01 цільовий добровільний внесок в сумі 3217,00 грн. (а.с.6)

Пунктом 2.1 зазначеного договору сторони визначили, що внесок використовується вкладником для погашення платежів за кредитним договором за останні 3 місяці, включаючи тіло кредиту та відсотки за користування.

За положеннями пункту 2.4 вищевказаного Договору, сторони погодили, що у випадку прострочення вкладником внесення чергових платежів згідно кредитного Договору більш ніж на 60 календарних днів вкладник повинен сплатити в погашення своєї заборгованості несплачену суму кредиту та відсотків без врахування суми внеску у повному обсязі. Внесок в такому разі в безспірному порядку зараховується в дохід спілки щоб відшкодувати збитки, які вона понесла внаслідок порушення зобов'язань вкладника за кредитним Договором.

Цих обставин, підписання договору про надання споживчого кредиту, договору про внесення добровільного цільового внеску члена кредитної спілки і отримання у кредит грошей відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

За умовами договору № 875/14-11517/01 про надання споживчого кредиту, сторони погодили, що погашення кредиту і відсотків здійснюється позичальником згідно з графіком місячних платежів рівними частинами в сумі 1073,00 грн. щомісячно не пізніше 24 числа, починаючи з наступного місяця після надання кредиту, до повного погашення боргу (пункт 2.4), тобто на строк до 24 листопада 2016 року.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно пункту 2.5 договору про надання споживчого кредиту № 875/14-11517/01 від 24 листопада 2014 року, сторони визначили, що процентна ставка за договором є змінюваною, тобто при затримці будь-якого місячного платежу цей договір набуває підвищеного ризику і в цьому випадку плата за користування кредитом змінюється таким чином, що починаючи з наступного дня після 24 числа, за кожний день прострочення встановлюються відсотки за користування кредитом в розмірі 0,3% від суми кредиту, вказаної в п. 1.1 договору.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Кредитна спілка «Сімейна позика» використала право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних їй відповідно до статті 1048 ЦК України, та прострочених процентів за порушення умов договору, звернувшись 01 березня 2016 року до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості із боржника ОСОБА_1

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилось із дня пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

У даній справі Кредитною спілкою «Сімейна позика» заявлено вимоги щодо стягнення з боржника основної заборгованості за кредитом та відсотків і уточнюючи та збільшуючи позовні вимоги, позивач фактично заявляв про стягнення відсотків, які нараховані за період розгляду справи судом.

Вимог про стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України Кредитною спілкою «Сімейна позика» у даній справі не заявлено.

За наданим позивачем розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 здійснила сплату 1170,00 грн. 26 грудня 2014 року, 1700,00 грн. 11 лютого 2015 року, 1000,00 грн. 08 квітня 2015 року, 2000,00 грн. 10 червня 2015 року, 1000,00 грн. 10 липня 2015 року, 1000,00 грн. 14 вересня 2015 року. Такі платежі враховані Кредитною спілкою «Сімейна позика» на погашення кредитної заборгованості та розраховано, як сплату 1103,92 грн. за тілом кредиту та 6766,08 грн. процентів за користування кредитними грошима. Станом на 01 березня 2016 року (день звернення до суду із позовом та зміни умови основного зобов'язання щодо строку дії договору), у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 13896,08 грн. - основний борг (тіло кредиту) та 12280,01 грн. - заборгованість за відсотками. (а.с.7-8, 87)

Колегія суддів погодилась із наведеним позивачем розрахунком заборгованості процентів за користування кредитними грошима за період з 25 грудня 2014 року до 01 березня 2016 року в сумі 12280.01 грн. (19046.09 грн. нарахованих відсотків за вищевказаний період - 6766.08 грн. фактично сплачені відповідачкою відсотки за кредитом), оскільки такий відповідає вищенаведеним вимогам законодавства, зокрема проценти нараховані за період дії договору і нарахування яких має бути припинено із дня пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.(а.с.7-8)

Іншихдоказів погашеннязаборгованостідосудуненаданоісудомтакихневстановлено.

З огляду на положення пункту 2.4 вищевказаного Договору № 875/14-11517/01, колегія суддів відхилила доводи відповідачки про зарахування в якості погашення заборгованості (боргу чи відсотків) внесену за договором суму 3217,00 грн., оскільки сторони погодили внесення відповідачкою вказаної суми на відшкодування збитків кредитної спілки, які остання понесла внаслідок порушення зобов'язань позичальника за укладеним кредитним договором.

Доводи апелянта, що вона не була сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи судом спростовуються наявними у справі доказами, зокрема протоколом судового засідання під час якого відповідачці були роз'яснені права та письмовою розпискою за якою ОСОБА_1 була сповіщена про розгляд справи 09 серпня 2018 року, коли було ухвалено оскаржуване рішення. (а.с. 92-94)

Відповідачкою не наведено і судом не встановлено доказів нікчемності оспорюваних положень укладених нею правочинів, а вимог про визнання недійсними вищевказаних договорів як укладених під впливом помилки (ст. 229 ЦК України) і обману (ст. 230 ЦК України) у цьому провадженні відповідачка не заявляла.

Доводи апелянта, що спір мав бути розглянутий третейським судом суперечать положенням пункту 14 частини 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», тому колегія суддів визнала їх безпідставними і відхилила.

Зазначені апелянтом обставини із посиланням на втрату сталого заробітку, не можуть бути визнані такими, що сталися внаслідок непереборної сили (ч. 1 ст. 617 ЦК України), а відтак й підставою звільнення відповідачки від виконання зобов'язань за укладеним нею кредитним договором.

У правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідачка є споживачем послуг, які є предметом укладених нею договорів із Кредитною спілкою «Сімейна позика».

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При цьому згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб оригінал виконавчого документа.

На підставі ст. 141 ЦПК України з Державного бюджету України на користь Кредитної спілки «Сімейна позика» слід стягнути, пропорційно до частини задоволених вимог (40.87 %) 563.19грн. судового збору за розгляд справи районним судом, сплата якого підтверджується платіжним дорученням. (а.с. 1)

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

З огляду на положення пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах за виключенням обставин, які передбачені цією статтею.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2018 року - скасувати, ухвалити нове.

Позов Кредитної спілки «Сімейна позика» (код ЄДРПОУ - 26252392) задовольнити частково і стягнути на її користь із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) заборгованість за договором № 875/14-11517/01 від 24 листопада 2014 року про надання споживчого кредиту, яка складається із:

- 13896 (тринадцять тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн. 08 коп. заборгованості за тілом кредиту;

- 12280 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 01 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог Кредитної спілки «Сімейна позика» - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Кредитної спілки «Сімейна позика» (код ЄДРПОУ - 26252392) - 563 (п'ятсот шістдесят три) грн. 19 коп. судового збору за розгляд справи районним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 25 січня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова