Справа № 461/9627/18
Провадження № 4-с/461/8/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Іваника Р.В.,

представника скаржника ОСОБА_1,

державного виконавця Кізюк Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за скаргою Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2,

встановив:

скаржник звернувся до суду з даною скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа, виданого 14 березня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова у цивільній справі №461/132/18 та зобовязати державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що 18.10.2018 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №461/132/18 у справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Льввіелектротранс» 12 596,38 гривень матеріальних збитків та 1 600,00 гривень судового збору. 30.11.2018 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 повідомлено стягувача про повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання. Такі дії державного виконавця скаржник вважає неправомірними, так як державним виконавцем не було вжито усіх заходів для примусового виконання рішення суду, чим, як зазначає скаржник порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, з мотивів, наведених у ній.

Державний виконавець в судовому засіданні скаргу заперечила, з мотивів, викладених у відзиві. Просила відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 30.11.2018 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 повідомлено стягувача про повернення виконавчого документа №461/132/18, виданого про стягнення з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Льввіелектротранс» 12 596,38 гривень матеріальних збитків та 1 600,00 гривень судового збору, без прийняття його до виконання.

Підставою повернення виконавчого документа виконавець вказала не зазначення у виконавчому листі дати народження боржника фізичної особи.

Водночас, суд не погоджується з доводами державного виконавця, щодо законності повернення виконавчого документа, виходячи з наступних мотивів.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.2 ч.1 ст.3, ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі ухвал судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Згідно п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обовязковості виконання рішень.

Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» вказано, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України, ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до п.1 Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом із цим, п.3 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», з метою захисту інтересів стягувача виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відтак, суд вважає, що у разі не зазначення у виконавчому листі дати народження боржника фізичної особи, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, та отримання відомостей про ідентифікаційний код боржника.

Враховуючи наведене, відсутність у виконавчому документі дати народження боржника фізичної особи не є законною підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у правовому висновку Касаційного Верховного Суду в постанові від 22.08.2018 року у справі №471/283/17-ц.

Таким чином, аналіз наведених правових норм дає обґрунтовані підстави дійти висновку, що державний виконавець, як визначений законом суб'єкт, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень, зобов'язаний здійснити дії з примусового виконання судового рішення лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», та відповідно до положень інших законів та нормативно-правових актів, а також у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, керуючись при цьому принципами верховенства права, законності та обов'язковості виконання рішень.

Натомість, ні в оскаржуваному повідомленні, ні у письмовому відзиві, ні в ході розгляду скарги державним виконавцем не подано суду жодного доказу та не наведено норми чинного законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено обовязок державного виконавця повернути стягувачу виконавчий документ, з підстав зазначених у даному повідомленні. Не може вважатися законним посилання державного виконавця на треднощі пов'язані з програмним забезпеченням, адже такі складнощі не звільняються виконавця від проведення виконавчих дій, з дотримання вищенаведених положень Закону.

За вказаних обставин, приходжу до висновку, про неправомірність дії державного виконавця, оскільки оскаржуване повідомлення винесене без дотримання норм чинного законодавства, зокрема вимог Закону України «Про виконавче провадження, що в свою чергу порушує право стягувача на примусове виконання судового рішення, не відповідає засадам виконавчого провадження, а тому таке повідомлення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

постановив:

Скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на дії державного виконавця - задоволити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа, виданого 14 березня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова у цивільній справі №461/132/18.

Зобовязати державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 прийняти до виконання виконавчий лист, виданий 14 березня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова у цивільній справі №461/132/18.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст ухвали складено 31.01.2019 року.