Запорізький Апеляційний суд
Пр. № 22-ц/807/582/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Технологічна група «МАРЕСТО» про стягнення частини орендної плати

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-4), в якому на підставі ст. ст. 358, 359, 759, 762 ЦК України, Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб на території м. Запоріжжя, затвердженої рішенням Запорізької міської ради № 16 від 29.05.2013 року, просили стягнути з відповідача на їх користь по 10650,00 грн. окремо на кожну, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування свого позову позивачі зазначали, що вони є співвласниками по 1/8 частині кожний нежитлового приміщення АДРЕСА_1, яке відповідачкою з 02.11.2016 року по 12.09.2017 року було передано в оренду ТОВ «Технологічна група «МАРЕСТО». Позивачі своєї згоди на укладання договору оренди не надавали, домовленості про поділ доходу від оренди приміщення між ними не існувало.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2018 року (т.с. 1 а.с. 68) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивачів відкрито.

Ухвалою суду першої інстанції від 03 травня 2018 року (т.с. 1 а.с. 137) в порядку задоволення клопотання позивачів у третьої особи у цій справі були витребувані докази: належним чином посвідчена копія договору оренди приміщення АДРЕСА_1, діючого з 02.11.2016 року; копії документів, що підтверджують сплату орендної плати за оренду цього приміщення.

07 червня 2018 року на адресу суду першої інстанції від третьої особи надійшли вищезазначені матеріали, що витренувались, (т.с. 1 а.с. 146-69).

З урахуванням вказаних матеріалів позивачами у цій справі було подано уточнений позов до відповідача (т.с. 1 а.с. 192-194), в якому останні просили стягнути з відповідача на користь кожного із позивачів по 11454,04 грн., а також судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду першої інстанції від 24 вересня 2018 року (т.с. 1 а.с. 213-214) позивачам відмовлено в прийнятті вищезазначеної їх заяви про уточнення позовних вимог з поверненням останньої заявникам.

Докази апеляційного оскарження позивачами останньої у матеріалах цієї справи відсутні.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року (т.с. 1 а.с. 217) позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 у цій справі залишено без задоволення.

Відповідач та третя особа із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 224-226) просили рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 228).

В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення … судді в інших справах…не може бути підставою для відводу. Відводів суддям у цій справі учасниками цієї справи заявлено не було. Підстави для самовідводу суддів у цій справі відсутні.

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с.229) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 231).

Відповідач ОСОБА_4 подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивачів у цій справі (т.с. 2 а.с. 1-4).

Третя особа не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судовому засіданні 05 грудня 2018 року апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, яка також діє у цій справі як представник іншого позивача - ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 34-35), а також пояснення представника відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 174); досліджено матеріали цієї справи, зокрема відзив відповідача на позов позивачів у цій справі (т.с. 1 а.с. 94) в частині розрахунку у період з 01.12.2016 року по 05.09.2017 року витрат відповідача на утримання всього нежитлового приміщення АДРЕСА_1, співвласниками якого по 1/8 частині кожний є також позивачі у цій справі, в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України роз'яснено апеляційним судом представникові відповідача право сторони відповідача надати апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи розрахунок «чистого доходу» відповідача від орендної плати, отриманої відповідачем за вказаний період від здачі в оренду третій особі у цій справі - ТОВ «Технологічна група «МАРЕСТО» всього вказаного нежитлового приміщення за вирахуванням щомісячних витрат відповідача, як співвласника нежитлового приміщення, на утримання всього нерухомого майна, співвласниками якого є у тому числі позивачі, а також: наслідки ненадання останнього, що апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах наявних у цій справі матеріалів та доказів; оголошено перерву у розгляді цієї справи в порядку задоволення клопотання представника відповідача про останню, оскільки сторона відповідача бажає скористатись вказаним роз'ясненим правом та надати апеляційному суду відповідний розрахунок.

Проте, замість вищезазначеного розрахунку стороною відповідача 21 січня 2018 року були надані апеляційному суду письмові пояснення (т.с. 2 а.с. 16-21), в яких остання підтримала позицію невизнання вимог позивачів у цій справі з підстав, зазначених раніше відповідачем в її відзиві на позов позивачів у цій справі.

Позивачі у цій справі також надали апеляційному суду додаткові письмові пояснення до своєї апеляційної скарги у цій справі (т.с. 2 а.с. 22-25), в яких додатково зазначали, що вони у своїй апеляційній скарзі простять у зв'язку з неприйняттям та не розглядом судом першої інстанції їх заяви про збільшення позовних вимог судом першої інстанції у цій справі, яку вони не оскаржували окремо від рішення у цій справі, задовольнити їх первісні позовні вимоги про стягнення з відповідача по 10650,00 грн. на кожного із позивачів окремо.

У судове засідання 30 січня 2019 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 7-11, 13-15) позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4, представник третьої особи - ТОВ «Технологічна група «МАРЕСТО» не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та представника третьої особи - ТОВ «Технологічна група «МАРЕСТО» і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_2, яка також діє у цій справі як представник іншого позивача - ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 34-35), а також представника відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 174).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_5, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачам у задоволенні їх позову у цій справі, керувався ст.ст.2,3,10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України та виходив із того, що позовні вимоги про стягнення частини орендної плати з відповідачки, яка є співвласницею зазначеного нежитлового приміщення, не є належним способом захисту права.

Оскільки, існування договору оренди нежитлового приміщення, укладеного між відповідачкою, як із співвласницею майна, хоча й за відсутності згоди позивачів, не свідчить про виникнення між позивачами, відповідачем та орендарем правових відносин та можливості стягнення з відповідача на їх користь сум орендної плати на підставі приписів ст.ст. 358, 359, 759,762 ЦК України, якою позивачі обґрунтовують свої вимоги.

При цьому, суд враховує приписи ст. 16 ЦК України в частині існування визначених способів захисту права, як конкретних матеріально-правових можливостей захисту невизнаних, оспорюваних та порушених прав, серед яких такий спосіб захисту права, як стягнення частини орендної плати у встановлених судом правовідносинах відсутній.

Також, в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України,свобода договору є однією із основних засад цивільного законодавства і вказане кореспондується із приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України, згідно яким сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов.

Доводи позивачів про те, що їх пропозиція ТОВ «Технологічна група МАРЕСТО» про укладення з ними договору оренди залишилась без задоволення, не є аргументом, що очевидно відноситься до предмету спору, та вказують на наявність порушеного права позивачів з боку відповідачки ОСОБА_4

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2014 року за позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_2 визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року спадкодавця ОСОБА_6 по1/8 частини нежитлового приміщення № АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 18-25).

Право власності за позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_2 на це нежитлове приміщення зареєстровано 05.02.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 26-27).

Згідно із договором № 1124/3 від 01.12.2016 р. (т.с. 1 а.с. 147-155) укладеним між ТОВ «Технологічна група МАРЕСТО» (орендар) та ОСОБА_4 (орендодавцем), ОСОБА_4 передала, а ТОВ «Технологічна група МАРЕСТО» прийняло на умовах договору в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення загальною площею 94,2 кв. м у будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Сума орендної плати в місяць без ПДВ становить 12425,00 грн. (п.5.1 т.с. 1 а.с. 150).

Згідно з додатковою угодою № 1 до договору оренди нежитлового приміщення № 1124/3 від 01.12.2016 р. (т.с. 1 а.с. 156) сторони дійшли згоди: припинити дію договору оренди за взаємною згодою з 05.09.2017 року.

При цьому, позивачі стверджують про те, що вони згоди на укладення вказаних договорів не надавали, їх умов не погоджували, належної частки орендної плати не отримували.

В силу вимог ч. 1ст. 358, ч. 3 ст. 215 ЦК України договори оренди щодо майна, яке перебуває в спільній частковій власності і передане в оренду без згоди одного із співвласників, можуть бути визнані недійсними в судовому порядку, як оспорювані.

Сторонами справи не надано суду першої інстанції доказів, які б свідчили про визнання вказаних вищезазначеного договору оренди відповідача та третьої особи недійсним, тому, в силу приписів ст. 204 ЦК України останній є правомірним.

Апеляційним судом також встановлено, що позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 20 липня 2018 року збільшувались у цій справі їх позовні вимоги до 11454,04 грн. з відповідача на кожного із позивачів окремо (т.с. 1 а.с. 192-194) після ознайомлення останніми із наданими третьою особою у цій справі лише 07 червня 2018 року на виконання ухвали суду першої інстанції від 03 травня 2018 року за клопотанням позивачів (т.с. 1 а.с. 137) належним чином посвідченої копії договору оренди між відповідачем та третьою особою щодо приміщення АДРЕСА_1, а також копій документів, що підтверджують сплату орендної плати за оренду цього приміщення третьою особою на користь відповідача (т.с. 1 а.с. 146-69).

Однак, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2018 року (т.с. 1 а.с. 213-214) позивачам було відмовлено в прийнятті їх вищезазначеного уточненого позову з поверненням останнього заявникам.

І хоча, у вказаній ухвалі суду першої інстанції у цій справі було зазначено, що остання окремо від рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується.

Проте, встановлено, що в силу вимог ст. 353 ч. 1 п. 6 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Однак, встановлено, що позивачі із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції від 24 вересня 2018 року (т.с. 1 а.с. 213-214) погодились, останню окремо від рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку не оскаржували.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Таким чином, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2018 року (т.с. 1 а.с. 213-214) була чинною на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі і, відповідно, суд першої інстанції не розглядав по суті вищезазначені уточнені (збільшені) позовні вимоги позивачів у цій справі (т.с. 1 а.с. 192-194).

Відповідно, ці уточнені (збільшені) позовні вимоги позивачів у цій справі (т.с. 1 а.с. 192-194) не можуть бути предметом апеляційного перегляду апеляційного суду цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із тим, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, не застосував ефективний спосіб захисту прав позивачів у цій справі на підставі ст. 5 ЦПК України (…суд відповідно до викладеної в позові вимоги… особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону).

Оскільки, встановлено, що позивачі у своєму первісному позові (т.с. 1 а.с. 2-4) в обґрунтування своїх первісних позовних вимог посилались у тому числі на ст. 359 ЦК України. За змістом якої: …доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Встановлено, що:

-сторони у цій справі є співвласниками на праві спільної часткової власності вищезазначеного нежитлового приміщення АДРЕСА_1;

-позивачі вважали недоцільним визнавати недійсним вищезазначений договір оренди № 1124/3 від 01.12.2016 р. (т.с. 1 а.с. 147-155), укладений між ТОВ «Технологічна група МАРЕСТО» (орендар) та ОСОБА_4, як фізичною особою, (орендодавцем), відносно всього нежитлового приміщення загальною площею 94,2 кв. м без їх згоди відповідачем строком до 05.09.2017 року (т.с. 1 а.с. 157) і вони мають на це право;

- але, при цьому, позивачі бажають і мають право на отримання частки доходу відповідача (по 10650,00 грн. кожному із позивачів - первісний позов т.с. 1 а.с. 3, що вони підтвердили в апеляційному суді т.с. 2 а.с. 25) від використання (оренди) вищезазначеного нежитлового приміщення, що є у спільній частковій власності сторін у цій справі відповідно до їхніх часток (по 1/8 у кожного із позивачів) у праві спільної часткової власності, оскільки інше не встановлено домовленістю між сторонами у цій справі, як співвласниками (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні;

- валовий дохід відповідача від орендної плати з 01.12.2016 року по 05.09.2017 року, яка згідно із п. 5.1 договору складає 12425,00 грн. (т.с. 1 а.с. 150), мав складати 113481,53 грн. (розрахунок: 12425,00 грн. * 9 повних місяців (111825,00 грн.) + 414,13грн. *4 дні (1656,53 грн.);

-однак, встановлено, що фактично дохід відповідача від орендної плати з 01.12.2016 року по 05.09.2017 року склав 91632,32 грн. (розрахунок: 10002,12 грн. *9 повних місяців (90019,08 грн.) + 1613,24 грн.),

-так, дійсно сума компенсації за забезпечення об'єкту оренди комунальними послугами входить до суми орендної плати і окремому відшкодуванню не підлягає (п.5.4 договору); згідно наведеного відповідачем розрахунку в її відзиві на позов позивачів у цій справі (т.с. 1 а.с. 94), остання зазначала, що вона, на її думку, у тому числі у вказаний період несла якісь витрати на утримання цього приміщення та оплату комунальних послуг, підведених до останнього, у тому числі охорону останнього та послуги зв'язку (телефон), які не є обов'язковими в силу вимог закону; при цьому, встановлено, що відповідачем до цього розрахунку та відзиву відповідачем не було додано жодної квитанції за вказаний період, де б відповідач сплатила будь-які витрати з утримання прибудинковї території та комунальних послуг саме як співвласник цього приміщення та сторона вищезазначеного договору оренди - фізична особа ОСОБА_4, а лише як фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 96-132);

-- крім того, будь-які поліпшення вказаного приміщення відповідачем мали відбуватись зі згоди позивачів, як його співвласників; однак, докази останнього у матеріалах цієї справи відсутні; крім того, кондиціонери (т.с. 1 а.с. 133-16), що були, начеб - то, встановлені у вказаному нежитловому приміщенні відповідачем без згоди позивачів (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), відносяться до поліпшень, які можуть бути відокремлені від нежитлового приміщення без завдання шкоди останньому та повернуті відповідачеві, а тому вартість останніх також не може відноситись до витрат відповідача на утримання цього приміщення, за рахунок яких може бути зменшений судом розмір вищезазначеного доходу відповідача, як фізичної особи, від орендної плати у цій справі;

-при вищевикладених обставинах, загальний розмір доходу відповідача, як фізичної особи, від орендної плати за вказаний період у сумі 91632,32 грн. :8 частин = 11454,04 грн. - припадає доходу від оренди вищезазначеного нежитлового приміщення на 1/8 частку кожного із позивачів у цій справі; належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду не надані;

-однак, сума 11454,04 грн. є більшою, ніж 10650,00 грн., що просили позивачі у цій справі у своєму первісному позові (т.с. 1 а.с. 3) та підтримали в апеляції (т.с. 2 а.с. 25, і при цьому, не має значення, що позивачі для цього використовували якусь Методику, оскільки останні на час подачі вищезазначеного первісного позову у цій справі на руках у себе не мали взагалі документів безспірного підтвердження наявності орендних відносин з приводу приміщення між відповідачем та третьою особою, а також розміру доходу відповідача, отриманого від оренди цього приміщення за вказаний період; проте, суд в силу вимог ст. 11 ЦПК України має розглядати дану справу в межах первісних позовних вимог позивачів у цій справі (по 10650,00 грн. на кожного із позивачів окремо);

-разом із тим, якщо ОСОБА_4, як фізична особа -співвласник вищезазначеного нежитлового приміщення, дійсно несла будь-які витрати на утримання всього цього приміщення та які документально нею можуть бути підтверджені, не позбавлена у подальшому окремо від цієї справи стягувати останні в порядку регресу з інших співвласників пропорційно від части останніх у праві спільної часткової власності на це приміщення.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивачів, у ому числі роз'яснював представникові відповідача у судовому засіданні право сторони відповідача надати апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи розрахунок «чистого доходу» відповідача від орендної плати, отриманої відповідачем за вказаний період від здачі в оренду третій особі у цій справі - ТОВ «Технологічна група «МАРЕСТО» всього вказаного нежитлового приміщення за вирахуванням щомісячних витрат відповідача, як співвласника нежитлового приміщення, на утримання всього нерухомого майна, співвласниками якого є у тому числі позивачі, а також: наслідки ненадання останнього, що апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 слід задовольнити; рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року у цій справі слід скасувати; ухвалити нове судове рішення; позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 10650,00 грн. на кожну окремо.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в разі задоволення первісного позову та апеляційної скарги позивачів у цій справі у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 1697,21 грн. (розрахунок: 640,00 грн. судовий збір за подачу первісної позовної заяви до суду першої інстанції (т.с. 1 а.с.1) +1057,21 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги т.с. 1 а.с. 223), а також на користь держави судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, від сплати яких в силу вимог ЗУ «Про судовий збір» була звільнена позивач ОСОБА_3, яка є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково (т.с. 1 а.с.9), у розмірі 1697,21 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу первісної позовної заяви до суду першої інстанції 640,00 грн. +1057,21 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3) по 10650,00 грн. на кожну окремо.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 1697,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 1697,21 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 01.02.19 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.