Справа № 347/2249/18
Провадження № 22-ц/4808/189/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника апелянта Тюріна В.В., позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Івано-Франківськгаз», третя особа Косівська дільниця Снятинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» про визнання незаконними дій та недійсним акту про порушення, складеного за результатами перевірки газокористування, за апеляційною скаргою представника ПАТ «Івано-Франківськгаз» на ухвалу Косівського районного суду, постановлену суддею Гордієм В.І. 16 листопада 2018 року в м. Косів Івано-Франківської області про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Івано-Франківськгаз», третя особа Косівська дільниця Снятинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» про визнання незаконними дій та недійсним акту про порушення, складеного за результатами перевірки газокористування.

Одночасно із поданням до суду позовної заяви, позивачем подано заяву про забезпечення позову. Заявник просить заборонити ПАТ «Івано-Франківськгаз», Косівській дільниці Снятинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» вчиняти дії щодо відключення та припинення подачі природного газу до власної будівлі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті. (а.с.6-7).

Ухвалою Косівського районного суду від 16 листопада 2018 року заяву задоволено. Суд постановив заборонити ПАТ «Івано-Франківськгаз», Косівській дільниці Снятинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» вчиняти дії щодо відключення та припинення подачі природного газу до власної будівлі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті. (а.с.10-11)

Не погодившись з ухвалою суду, представник ПАТ «Івано-Франківськгаз» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено ні доказів, ні обставин, з якими суд пов'язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та обґрунтовані припущення про те, що їх невжиття може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не взято до уваги той факт, що постановлення даної ухвали може призвести до виникнення аварійної ситуації, яка може спричинити шкоду як майнову, так і життю та здоров'ю і самого позивача.

В порушення вимог ч.9 ст.153 ЦПК України суд не повернув заяву, а безпідставно задовольнив її вимоги, не мотивувавши в оспорюваній ухвалі причини обрання відповідного виду забезпечення позову.

Також суд не взяв до уваги, що відповідач у своїй роботі керується Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» та іншими нормативно-правовими актами, на підставі яких працівники ПАТ "Івано-Франківськгаз" мають право безперешкодного доступу до земельних ділянок усіх форм власності, на яких розташовані газорозподільна система, для виконання своїх функцій та обов'язків, передбачених законодавством. При проведенні комплексного обстеження системи газопостачання представниками ПАТ «Івано-Франківськгаз» було виявлено факт порушення охоронної зони підземного газопроводу низького тиску та не заглушений штуцер після лічильника газу, про що складений акт про порушення №213 від 03.10.2018 року, надано рекомендації щодо усунення даних порушень та приведення системи газопостачання до норм, передбачених законом.

Просив ухвалу суду скасувати. (а.с.10-11)

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши пояснення представника апелянта та позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.149, 150, 153 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», враховуючи наближення зимового періоду та початок опалювального сезону, дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно п.п. 1,2,10 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому суд зобов'язаний перевірити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

Встановлено, що ОСОБА_2 подав до ПАТ «Івано-Франківськгаз», третя особа Косівська дільниця Снятинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» позов про визнання незаконними дій та недійсним акту про порушення, складеного за результатами перевірки газокористування у житловому будинку. Просив визнати незаконними дії працівників ПАТ «Івано-Франківськгаз» щодо складання акта №213 Кс від 03.10.2018 року та визнати недійсним акт №213 Кс від 03.10.2018 року.

Заява про забезпечення позову обгрунтована тим, що 03.10.2018 року здійснено перевірку газокористування житлового будинку в АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, за результатами якої складено акт №213 Кс, який, на його переконання, складений особами, зазначеними в акті, з грубими порушеннями чинного законодавства шляхом внесення неправдивих відомостей. Саме внесені неправдиві відомості в акт - «порушена охоронна зона газопроводу вводу до житлового будинку» дає підстави в будь-який час Косівській дільниці Снятинського відділення ПАТ «Івано-Франківськгаз» відключити від постачання природного газу його будинок. Вважає, що для захисту його прав та інтересів та для забезпечення виконання в майбутньому рішення суду, а також враховуючи зимовий період та опалюваний сезон, необхідно в терміновому порядку заборонити відключати подачу природного газу до його власного житлового будинку до вирішення справи у судовому порядку та набрання рішенням суду законної сили.

Із змісту акта про порушення №213 Кс від 03.10.2018 року вбачається, що такий складений за участю споживача ОСОБА_2 виявлено факт порушення охоронної зони підземного газопроводу низького тиску та не заглушений штуцер після лічильника газу. надано рекомендації щодо усунення даних порушень та приведення системи газопостачання до норм, передбачених законом. Споживачу наданий строк для усунення виявлених недоліків до 01.11.2018 року.

Як встановлено на підставі пояснень сторін у судовому засіданні, так і даних акту газопостачання до будинку позивача не припинялося і жодного попередження про відключення (припинення) газопостачання акт не містить.

У розділі 7 глави VI Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» визначений порядок обмеження та припинення розподілу природного газу споживачам

Порядок оформлення акта про порушення та процедура його розгляду передбачені у розділі 5 глави XI зазначеної Постанови, а саме акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення (пункти 8-13).

Таким чином, приймаючи до уваги, що предметом позову є правомірність дій відповідача щодо складення оспорюваного акту про порушення, а законодавством визначені підстави для припинення газопостачання, розгляд оспорюваного акту відбувається за спеціальною і встановленою процедурою і акт не свідчить про те, що в обов»язковому порядку на його підставі буде припинено газопостачання до житла позивача, а також обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співмірний з позовними вимогами і не відповідає суті порушеного права, тому апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано забезпечив позов у спосіб, визначений в оспорюваній ухвалі.

Посилання заявника як на підставу забезпечення позову в обраний спосіб про те, що внесення неправдивих відомостей в акт щодо порушення охоронної зони газопроводу вводу до житлового будинку дає підстави в будь-який час ПАТ «Івано-Франківськгаз» припинити газопостачання до його будинку апеляційний суд відхиляє, оскільки такі висновки є припущенням. А питання про внесення неправдивих відомостей в акт може бути розглянуте судом лише по суті спору.

Крім того, у разі безпідставного і незаконного припинення газопостачання інтереси та права позивача можуть бути відновлені у спосіб відшкодування збитків, що передбачено розділом 6 глави XI Кодексу газорозподільних систем та іншими нормами цивільного законодавства.

З наведених мотивів, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

При цьому згідно абзацу 3 п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 квітня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Враховуючи викладене, питання про розподіл судових витрат за розгляд апеляційної скарги ПАТ «Івано-Франківськгаз» на ухвалу Косівського районного суду від 16 листопада 2018 року не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Івано-Франківськгаз» задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду від 16 листопада 2018 року скасувати, а в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський