Дата документу 16.01.2019 Справа № 336/3234/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/3234/18 Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/165/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_3. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначала, що з 2010 р. по 2015 р. проживала однією родиною без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у них народилась спільна дитина - ОСОБА_5

В 2015 р., через різні погляди на сімейне життя, вони з відповідачем розійшлися. На теперішній час дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні.

Дитина хворіє на епісиндром (симптоматична епілепсія). Захворювання дитини обумовлює додаткові витрати, пов'язані з його лікуванням. Щомісячно вона купує препарат «Депакін Хроно 300», який в найдешевших аптеках міста коштує 450 грн.

Окрім того, їй доводиться регулярно робити медичні обстеження дитини, щоб знати, як саме протікає захворювання. Такі обстеження коштують приблизно від 150 грн. до 200 грн.

ОСОБА_5 перебуває під постійним наглядом лікарів та для того, щоб син почував себе нормально йому необхідно постійно вживати призначені ліки.

Останнє обстеження у лікаря відбулося 31.05.2018 р., де у дитини також встановлений діагноз «симптоматична епілепсія» та було рекомендовано вживати по 450 мг препарату «Депакін» щодня, періодично робити енцефалограму, печінкові проби та перевіряти рівень вальпроєвої кислоти.

Окрім того, дитина відвідує школу, де позивач щомісячно сплачує кошти за харчування у розмірі 350 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 р. було стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач мешкає окремо від відповідача в орендованій квартирі за яку вона сплачує щомісячно 1500 грн. та комунальні послуги, які в зимовий період сягають 1000-1500 грн.

Відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу, пов'язану із захворюванням сина.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути на її користь з відповідача додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5, у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повного одужання дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, Яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_4 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Встановлено, що 13.04.2018 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14.02.2018 р. і до відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Малолітній ОСОБА_5 проживає разом з позивачем, навчається в Запорізькому навчально-виховному комплексі № 68 Запорізької міської Ради. Надані позивачем квитанції від 12.02.2018 р. та 10.05.2018 р. (а.с.17) свідчать про сплату ОСОБА_3 до навчального закладу в лютому 2018 р. - 371,79 грн., в травні 2018 р. - 299,26 грн. за харчування ОСОБА_5

Згідно довідки дитячої лікарні № 1 поліклініки № 3 від 13.02.2018 р. ОСОБА_5 перебуває під наглядом лікаря невролога, встановлений діагноз - епісиндром, рекомендовано препарат «Депакін хроно 400 мг» щодоби, постійно з 2014 р.

З консультативного висновку від 31.05.2018 р. встановлено, що ОСОБА_5 встановлений діагноз симптоматична епілепсія, рекомендовано лікування «депакін 450 мг» постійно, ЕЕГ через 6 місяців, печінкові проби та перевірка рівня вальпроєвої кислоти.

В обґрунтування понесених витрат позивач надала копії квитанцій придбання препарату «Депакін хроно 300 мг» 01.03.2018 р. за 450,70 грн. та 23.05.2018 р. за 442,65 грн., а також рахунок-замовлення від 06.06.2018 р. про сплату проведених лабораторних досліджень на суму 124 грн..

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем надано докази понесених нею витрат на лікування дитини на загальну суму 1017,35 грн.

Відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність потреби у таких витратах має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом вірно встановлено, що витрати на відвідування сином шкільного закладу, як і витрати на оренду житла та сплату комунальних послуг в розумінні положень ст.185 СК України не є додатковими витратами, а є основними витратами по утриманню дитини, які повинні покриватися за рахунок доходу позивачки та аліментів на утримання малолітньої дитини.

Заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат періодично в сумі 600 грн. щомісячно, позивачем не доведено факт того, що вона щомісячно (періодично) витрачає грошові кошти на придбання медичного препарату та проходження лабораторних досліджень.

Відповідно до роз'яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що ст.185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом).

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі 6-1489цс17 дійшла правового висновку, у відповідності до якого, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, до особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує не аби яких додаткових витрат на її навчання, розвиток, тощо, а додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком, зокрема, певних її здібностей, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку і визначаються судом.

У відповідності до ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Зазначені позивачем додаткові витрати такі як харчування дитини у шкільній їдальні, витрати на оренду житла та сплата комунальних послуг в розумінні статті 185 СК України не є додатковими, а є основними витратами, які повинні покриватися за рахунок доходу позивача та аліментів на утримання дитини, які сплачуються відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності особливих обставин, що є підставою для додаткових витрат, які підтверджені двома медичними довідками та двома квитанціями на придбання ліків є безпідставними з огляду на наступне.

Заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат у розмірі 600 грн., позивачем не було доведено суму додаткових витрат, що викликані особливими обставинами

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задовлення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: