ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 635/9012/18

Провадження № 22-ц/818/5182/19

11 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Харківобленерго»,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2019 року (суддя Токарєва Н.М.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про захист прав споживачів,-

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Харківобленерго», в якому просив зобов`язати АТ «Харківобленерго» припинити порушення ч. 1 ст. 16 договору № 24572 від 24.06.2014 року щодо оформлення платіжного документу за отриману послугу з електропостачання не за фактичними показаннями приладу обліку та оформити всі платіжні документи з 01.01.2017 року по 31.01.2018 року за фактичними показаннями приладу обліку станом на перше число кожного календарного місяця.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24 червня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір про користування електроенергією № 24572, який припинив дію 24.06.2018 року. Після припинення дії договору він звернувся до відповідача з пропозицією укласти новий договір з приведенням його положень до ПКЕЕН. Однак новий договір не був укладений між сторонами. На думку позивача відповідач нараховує оплату за спожиті послуги на власний розсуд, а не на підставі фактичних показань приладів обліку, своєчасно не надсилає платіжні документи, розмістив на своєму офіційному сайті, що позивач зобов`язаний зручним способом повідомити показники лічильника станом на 31.12.2018 року, що є порушенням прав споживача.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд незаконно відмовив йому у задоволенні позову з посиланням на втрату чинності ПКЕЕН та ліцензійних можливостей відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу АК «Харківобленерго» зазначило, що нарахування за спожиту електроенергію з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року за адресою позивача було проведено на підставі даних знятих при контрольному огляді показників засобу обліку, тому є законними. Вимог про проведення перерахунку з нарахованою сумою й оплат за певний період часу позивач не заявляв. Факту порушення його прав та свобод чи інтересів з боку відповідача ОСОБА_1 не доведено.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 24572 про користування електричною енергією строком на три роки з пролонгацією на один рік, за умови, що жодна із сторін за місяць до закінчення строку договору не висловить наміру внести зміни або доповнення до нього.

Листом від 30.08.2018 року НКРЕКП позивачу надано відповідь з усіх порушених ним у заяві питань та повідомлено що договір 24572 діє до кінця періоду, визначеного Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії».

З рахунків на оплату спожитої електроенергії, наданих позивачем за липень, серпень, жовтень 2018 року вбачається, що нарахування здійснені на підставі показів лічильника за фактичним споживанням послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок за спожиту електричну енергію позивачу здійснений відповідачем на підставі показань приладу обліку, що не є порушенням прав позивача як споживача електричної енергії. Крім того, позивач не оспорював суми нарахувань та мав заборгованість за спожиту електричну енергію в 2018 році.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України 04 травня 2006 року № 562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 липня 2006 року за № 782/12656.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно з ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», електропостачальник має право, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 цього Закону споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно з п.п. 8, 9 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (ПКЕЕН) електроустановки побутового споживача повинні бути забезпечені засобом обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію. Споживання електричної енергії без засобів обліку не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами.

Відповідно до п. 19 цих Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.

Згідно з п.п. 20, 21 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).

Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем.

Передані побутовим споживачем та отримані у порядку, визначеному у договорі, та/або зняті електропостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку протягом періоду, що починається за два робочі дні до кінця розрахункового місяця та закінчується на третій робочий день наступного розрахункового періоду (календарного місяця), вважаються даними на перше число календарного місяця.

Зняті споживачем чи отримані та/або зняті енергопостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку в інший день вважаються вихідними даними для визначення показів засобу обліку на перше число календарного місяця шляхом додавання (віднімання) середньодобового споживання, помноженого на кількість днів (діб) між датою зняття показів та першим числом календарного місяця.

Середньодобове споживання визначається виходячи з даних про покази засобу обліку, зафіксовані між двома послідовними зняттями, та кількості днів між цими зняттями показів.

Платіжний документ, який виписується енергопостачальником, формується ним за обсяг електричної енергії, спожитий протягом календарного місяця (з першого числа розрахункового місяця, по перше число місяця, наступного за розрахунковим).

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Взаємовідносини між сторонами за період з 12.06.2018 по 31.12.2018 регулюються п. 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року N 312 (ПРРЕЕ), де передбачено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. 16 умов Договору передбачено, що розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюється за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку, п. 12 Договору визначає право енергопостачальника знімати показання приладу обліку.

Відповідно до п. 2. ст. 5.5.5. ПРЕЕ споживач сплачує за електричну енергію відповідно до умов договорів.

Контрольний зйом показів приладу обліку електропостачальник здійснює один раз на місяць згідно з графіком контрольного зйому та маршрутних відомостей співробітниками енергопостачальника. Датою контрольного зйому за адресою позивача є 22-28 число місяця.

Матеріали справи не містять доказів про знімання позивачем та передачу ним енергопостачальнику показів приладу обліку на перше число кожного календарного місяця (згідно з його позовних вимог).

Тому нарахування за спожиту електричну енергію з 01.01.2017 по 31.12.2018 за адресою позивача підприємством проведено на підставі даних засобу обліку з урахуванням розрахункових показників на перше число місяця, що повністю узгоджується з вищенаведеними вимогами Правил, ПРРЕЕ та умовами договору про користування електричною енергією.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо проведення нарахувань за спожиту електричну енергію на підставі знятих при конторольному огляді даних показів засобу обліку є законними.

Ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції позивач не оспорював суму нарахування та не просив її перерахувати.

Посилання в апеляційній скарзі на ігнорування судом першої інстанції застосування у спірних правовідносинах ЗУ «Про захист прав споживачів», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються спеціальними нормами: Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. Підстав для застосування норм ЗУ «Про захист прав споживачів» у якості підстав правового регулювання, дані спірні правовідносини не містять.

Окрім того, позивачем не було наведено жодних доказів про знімання ним та передачу Енергопостачальнику показів приладу обліку на перше число кожного календарного місяця (згідно з його позовних вимог). Контрольний зйом показів приладу обліку електропостачальником здійснювався один раз на місяць згідно з графіком контрольного зйому та маршрутних відомостей співробітниками енергопостачальника. Датою контрольного зйому за адресою позивача є 22-28 число місяця. Покази засобу обліку, контрольний зйом якого був здійснений у цей проміжок часу і вважаються вихідними даними для визначення показів засобу обліку на перше число календарного місяця шляхом додавання (віднімання) середньодобового споживання, помноженого на кількість днів (діб) між датою зняття показів та першим числом календарного місяця.

Отже, нарахування за спожиту електричну енергію з 01.01.2017 по 31.12.2018 за адресою Позивача АК проведено на підставі даних засобу обліку з урахуванням розрахункових показників на перше число місяця, що повністю узгоджується з вищенаведеними вимогами Правил, ПРРЕЕ та умовами договору про користування електричною енергією.

Враховуючи наведене, дії Товариства щодо проведення нарахувань за спожиту електричну енергію на підставі знятих при контрольному огляді даних показів засобу обліку є законними.

Позивачем не доведено факту порушення його прав, свобод чи інтересів з боку відповідача.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За статтею 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 р. в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Зі змісту Конвенції та судової практики Європейського суду з прав людини, випливає, що право на задоволення позову у справі що розглядається має особа, яка не може в повній мірі реалізувати свої порушенні, невизнані, або оспорені права.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом про відмову у задоволенні позову.

Відповідні правові висновки містяться у Постановах Верховного суду України від 02.07.2014 року № 6-78цс14, та від 09.12.2015 року № 6-849цс15.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко