Справа № 2/1519/7751/11
Провадження № 6/521/407/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Бобуйка І.А,

за участі секретаря судового засідання Бендери О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною заявою не вперше, аналогічні заяви були подані ним 14.06.2018 року, 16.08.2018 року, 03.07.2019 року .

Ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2018 року, від 22.08.2018 року, від 11.07.2019 року, судом ОСОБА_1 було відмовлено та роз`яснено, що скасування (зняття) тимчасового обмеження у праві виїзду громадян за межі України на підставі заяв сторін виконавчого провадження або державного виконавця є неправильним, цим правом наділені органи ДВС, які повинні винести постанову про закінчення виконавчого провадження та на підставі ч. 1 ст. 48, ч. 2 і ч. 3 ст. 49 Закону «Про виконавче провадження» надіслати її до суду або іншого органу (посадовій особі), який її видав.

Судом встановлено, що виконавчий лист у справі №2-6223/08 від 14.06.2010 року та виконавчий лист у справі № 1519/02-7751/11 від 28.02.2013 року за зведеним виконавчим провадження були повернені стягувачам, а отже, рішення суду не було виконано, до того ж у матеріалах справи відсутні докази виконання рішення суду, у зв`язку з яким, було тимчасово обмежено заявницю у праві виїзду за межі України.

Суд також зазначає, що вищевказані ухвали суду щодо відмови у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 були отримані представником заявниці ОСОБА_2 особисто, про що свідчать розписки з особистим підписом представника заявниці та рекомендоване повідомлення, що повернулося на адресу суду з особистим підписом заявниці (а.с.84, 121, 165).

Відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України, відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Суд зазначає, що заявниця звернулася не вперше з такою заявою, з аналогічними заявами ОСОБА_1 зверталася до Малиновського районного суду м. Одеси 14.06.2018 року, 16.08.2018 року, 03.07.2019 року. Згідно матеріалів даних заяв про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та додатків до них, суд не знайшов ні в одній з цих заяв нових обставин, що могли б обґрунтувати необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, як того вимагає ч. 8 ст. 441 ЦПК України.

Отже, не дивлячись на все вищевикладене, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , завідомо знаючи, що дане питання було уже вирішене судом, 13.08.2019 року знову звернулися до суду з аналогічною заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, не навівши у заяві від 13.08.2019 року нових обставин, що могли б обґрунтувати необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Згідно з ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Також, згідно п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1921 гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ЦПК України, у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2019 року дії ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 було визнано зловживанням процесуальними правами.

Отже, у зв`язку з зловживанням процесуальними правами, а саме: звернення до суду з аналогічними заявами без наведення нових обставин у справі, які б обґрунтували скасування тимчасового обмеження фізичної ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, як того вимагає ч. 8 ст. 441 ЦПК України, не дивлячись на те, що суд роз`яснював неодноразово чому у задоволенні заяви було відмовлено, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5763,00 гривень.

У відповідності до ч. 5 ст. 148 ЦПК України, Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Керуючись ст.ст. 44, 143, 144, 148, 260,261, 353, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Застосувати відносно ОСОБА_1 - заходи процесуального примусу.

Стягнути з ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 штраф в розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5763,00 гривень в дохід державного бюджету.

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України (01601, вул. Липська, 18/5, м. Київ, ).

Ухвала може бути скасована, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ І.А.Бобуйок

11.09.19