Справа № 236/3087/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

Головуючого судді - Саржевської І. В.,

за участю секретаря - Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача - адвокат ОСОБА_2, до Акціонерного товариства "Українська залізниця"в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати, витрати на правничу допмогу,

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1, представник позивача - адвокат ОСОБА_2, в якій вона просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 23328,23 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 86486,90 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 3364,54 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 06.06.2017, звільнена за уголою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив їй зазначені виплати(а.с.2-4).

09.10.2018 представник позивача доповнила позовну заяву та просила стягнути з відповідач на користь позивача 1000,00 гривень на правничу допмогу(а.с.67-68).

Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 до суду не прибула, доручила свої інтереси представляти адвокату ОСОБА_2 (а.с.41).

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі(а.с.97); позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, надала до суду відповідь на відзив, в якому додатково зазначила, що позивач при звільненні не отримав усі належні йому платежі, його майнові вимоги щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Заперечення відповідача ґрунтуються на твердженні про відсутність первинних документів, при цьому відповідач не вказав, що на підприємстві діє сучасне електронне начислення заробітної плати і ведення табелю обліку «АРМ ФОБС», документообіг на підприємстві ведеться «УЗ СКЕДО». Усі дані передавалися на Київ, які є в базі. Щодо посилання представника відповідача на науково- правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин для відповідача при здійсненні господарської діяльності на території непідконтрольній українській владі, то він не може бути доказом звільнення власника чи уповноваженого ним органу від відповідальності перед найманим працівником, оскільки цей висновок викликає сумнів в його відповідності дійсності і в тому він зроблений обєктивно та не упереджено щодо осіб яких він стосується та для яких має юридичне значення. Крім того, на думку представника позивача, в діях керівництва ПАТ «Українська залізниця» вбачається кримінальна відповідальність за невиплату заробітної плати, яке також жодним чином не проводило службову перевірку, не створювалися групи, комісії по вирішенню даного питання, аудит, економічну експертизу станом до теперішнього часу(а.с.84-87).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі(а.с.55); представником надано відзив на позовну заяву (а.с.56-64), в якому позовні вимоги не визнав, посилався на те, що у звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у м. Донецьку, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної) до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю за фактом чого порушене кримінальне провадження № 000286 за ст. 341 КК України; нарахування заробітної плати та інших виплат працівникам є неможливим, зважаючи на те, що воно проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табелю обліку використання робочого часу, розпоряджень про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль, в тому числі і над вказаною документацією; висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 засвідчено настання форс-мажорних обставин для відповідача при здійсненні господарської діяльності на території непідконтрольній українській владі, в тому числі, м. Донецьк та зробила висновки щодо відсутності вини ПАТ «Укрзалізниця» у невиконанні своїх обовязків передбачених законодавством України про працю.

Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до ПАТ «Українська залізниця»(юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Згідно записів в трудовій книжці АМ № 107276, ОСОБА_1 з 24.01.2013 працювала на посаді провідного інженера- технолога Виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень ВП « Інформаційно-обчислювальний центр» ДП «Донецька залізниця» (а.с.8-10).

15.04.2016 «Інформаційно-обчислювальний центр» ДП «Донецька залізниця» " на підставі Закону України від 23.02.2012 № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, реорганізована шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"; 01.08.2016 наказом № 1/0С від 29.07.2016 у звязку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» з позивачкою продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді провідного інженера- технолога Виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень ВП «Інформаційно-обчислювальний центр» СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с.10, 13).

Згідно наказу від 01.06.2017 № 1210/ДН-ОС ОСОБА_1 звільнено з 06.06.2017на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.17). Наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 24 днів відпустки (а.с. 38).

Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи за липень 2016 року, за період з березня по червень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): липень 2016 року -5734,64 грн., березень 2017 року 4799,74 грн., квітень 2017 3418,91 грн., травень 2017 3418,91 грн., червень 2017 5939,62 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані 24 днів відпустки(а.с.23-27). В розрахункових листах за березень червень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою.

Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень 2017 року позивачем відпрацьовано -12 днів, за квітень червень 2017, позивачкою відпрацьовано «0» (а.с.19-22).

Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 02.09.2015 за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21.10.2015 в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «ОСОБА_4 Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 29.06.2017, при звільненні не отрималавсі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Законом України від 02.09.2014№ 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Тому посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є підставою для відмови у позові в повному обсязі, оскільки його вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, повязані з виплатами, встановленими ст. 116 КЗпП України при звільненні.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

У звязку з цим суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території, звільнено позивача 06.06.2017.

Ухвалою суду від 10.10.2018 було витребувано з Бахмутсько-Лиманського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-7 (а.с.72-73).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, розмір нарахованої заробітної плати позивачці(код 40150216) за березень 2017 року становить 6036,02 грн., за квітень-червень 2017 року дані відсутні (а.с.81).

Згідно розрахунку заробітної плати, наданого позивачкою, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року (6036,02 грн., а.с.24) збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України.

Згідно розрахунків заробітної плати за березень- червень 2017 року позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с.24-27).

Копією наказу № 19/ІОЦ від 17.03.2017 підтверджено встановлення простою робітникам виробничого підрозділу, а також тебелями обліку використання робочого часу позивачки, підтверджуються кількість днів простою (а.с.14-16, 19-22).

Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.

Положеннями ст.83 КЗпП України та ЗУ «Про відпустки», визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки.

Факт роботи ОСОБА_1 та невиплати їй компенсації за 24 днів щорічної відпустки підтверджується представленими доказами і, зокрема, копією наказу(розпорядження) № 1210/дн-ос від 01.06.2017, довідкою розрахунком невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення ОСОБА_1 та розрахунком оплати відпускних(а.с.17, 18,27,30).

Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, тому заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не приймаються. Крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження суми винагороди, яка належить йому до виплати, яким саме працівникам та у якому розмірі повинна бути нарахована винагорода, відповідно до наказу № Ц-2-25/1666-17 від 11.07.2017 р. ПАТ «Українська залізниця».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи обставини, викладені вище, суд вважає, що позивачем частково підтверджено наявність заборгованості з виплати заробітної плати, а саме за липень 2016 року -5734,64 грн., березень 2017 року 4799,74 грн., квітень 2017 3418,91 грн., травень 2017 3418,91 грн., червень 2017 5939,62 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані 24 днів відпустки), а всього 23311,82 гривень. З цієї суми вже вирахувані обов'язкові платежі та податки(а.с.23-27).

Оскільки вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі заявлені на суму 23328,23 грн., за розрахунками суду ця сума складає 23311,82 грн., таким чином в цій частини позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.07.1991 N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ст. 1, 2, 3 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача компенсацію за липень 2016 року: за час з серпень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року, січень-квітень 2018 року; за березень-червень 2017 року:за час з квітня 2017 року по квітень 2018 року(а.с.32)

Враховуючи ст.13 ЦПК та межі заявлених вимог позивача в цій частині, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 3364,54 гривень.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

До суду відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Як вбачається із пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобовязання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обовязків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Суд приймає як доказ Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

А тому, позовні вимоги, передбачені статтею 117 КЗпПУ, які передбачають відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу та судових витрат, суд керується наступним.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Представником позивача надано на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу договір про надання правової допомоги № 124 від 05.07.2018 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 590 від 21.09.2018 на суму 1000,00 грн.(а.с.41, 68); суд критично оцінює надані самим представником документи, і не вважає їх такими що дійсно підтверджують понесені позивачем судові витрати(акт виконаних робіт, тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1762 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позов них вимог(99,9%) у сумі 704,10 грн.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, залишити витрати позивача по оплаті судового збору за його рахунок (а.с.53).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.44, 94, 113, 116, 117КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, представник позивача - адвокат ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця"в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати, витрати на правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року -5734,64 грн., березень 2017 року 4799,74 грн., квітень 2017 3418,91 грн., травень 2017 3418,91 грн., червень 2017 5939,62 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані 24 днів відпустки), а всього 23311,82(двадцять три тисячі триста одинадцять гривень 82 копійки)гривень. З цієї суми вже вирахувані обов'язкові платежі та податки.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, суму інфляційних втрат по заробітній платі в розмірі 3364,54 (три тисячі триста шістдесят чотири гривні 54 копійки) гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, представник позивача - адвокат ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця"в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, витрати на правничу допомогу, відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь держави (рахунок одержувача: 5564, , МФО: 899998, одержувач: УК м. Лиман/отг м. Лиман/22030101, Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП)) судовий збір у розмірі 704,10(сімсот чотири гривні 10 копійок) гривень.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 25.01.2019.

Суддя -