РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/19097/17

Провадження № 22-ц/4815/63/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: Рівненський державний гуманітарний університет

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Рівненського державного гуманітарного університету - адвоката Дяденчука А.І. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року, ухваленого в складі судді Бердія М.А, дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі №569/19097/17

в с т а н о в и в :

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Рівненського державного гуманітарного університету про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що тим, що звільнення її з роботи відбулося з порушенням трудового законодавства, оскільки їй не було запропоновано вакантні посади які були на підприємстві на час її звільнення. Крім того, власником не враховано її переважне право на залишення на роботі, оскільки вона має більшу кваліфікацію та безперервний трудовий стаж, також їй залишилось менше трьох років до настанні пенсіного віку.

Просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Скасувано наказ Рівненського державного гуманітарного університету №246-04-01 від 27 листопада 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв»язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри менеджменту Рівненського державного гуманітарного університету.

Стягнуто з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року в розмірі 88 925,06 грн.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри менеджменту Рівненського державного гуманітарного університету та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення з роботи позивача проведено з порушенням вимог трудового законодавства, а саме позивачу не було запропоновано всі наявні вакантні посади на підприємстві та не вручено повідомлення про зміну істотних умов праці в частині зменшення навчального навантаження. Крім того, відповідачем на надано доказів про врахування при звільненні положень ст.42 КЗпП України.

У подані на рішення апеляційній скарзі представник відповідача вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував що при розірванні трудового договору з ОСОБА_1 ним було дотримано чинне трудове законодавство України, а також доведено обставину скорочення чисельності штатних працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці належними та допустимими доказами долученими до матеріалів справи. Наголошує, що зменшення педагогічного навантаження відбулось для всіх працівників (за виключенням професора ОСОБА_4.). Вважає, що висновок суду про не повідомлення позивача про зміну істотним умов праці не відповідає наявним в матеріалах справи доказам. 27.09.2017 року університетом виконано обов'язок щодо попередження позивача за два місяці до звільнення про зміну істотних умов праці та про її звільнення за скороченням штату працівників одночасно позивачу було запропоновано ту ж посаду із ставкою 0,7. Інших вільних посад, які може виконувати позивач та які відповідають її кваліфікації в університеті були відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно витягу із наказу №193-к від 01 вересня 2011 року прийнята на посаду доцента кафедри менеджменту згідно конкурсного обрання на засіданні Вченої Ради факультету ДКМ з 01 вересня 2011 року за трудовим договором на п'ять років .

Згідно наказу №125-04-01 від 30 червня 2016 року, ОСОБА_1, доценту кафедри менеджменту, кандидату наук, продовжено трудові відносини за займаною посадою доцента кафедри, як раніше обраній на цю посаду за конкурсом згідно рішення Вченої ради РДГУ з 01 вересня 2016 року за строковим трудовим договором терміном на п'ять років (по 31 серпня 2021 року). Навчальне навантаження на 2016/2017 навчальний рік, згідно попереднього розподілу, встановлено в розмірі 0,75 ставки доцента.

Наказом Рівненського державного гуманітарного університету №90-01-01 від 26.05.2017 року «Про попередній розподіл ставок навчального навантаження науково-педагогічним та педагогічним працівникам РДГУ на 2017-2018 н.р.» затверджено для кафедри менеджменту 12,5 ставок.

Наказом Рівненського державного гуманітарного університету №103-01-01 від 16.06.2017 року «Про скорочення чисельності та штату науково-педагогічних працівників РДГУ (в т.ч. концертмейстерів)» скорочено чисельність та штат науково-педагогічних працівників (у т.ч. концертмейстерів) Рівненського державного гуманітарного університету на 181,65 ставок, в тому числі по кафедрі менеджменту - 5,0 ставок та зобов'язано відділ кадрів видати на руки працівникам з якими припиняються трудові відносини повідомлення про наступне звільнення з роботи 31.08.2017 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Науково-педагогічним працівникам, які відмовилися працювати у 2017/2018 н.р. на попередньо розподілені години та розміри ставок, запропоновано роботу на наявних посадах на умовах неповного навчального навантаження.

Наказом Рівненського державного гуманітарного університету №180-04-01 від 22.09.2017 року «Про розподіл ставок навчального навантаження науково-педагогічним та педагогічним працівникам РДГУ на 2017-2018 н.р.» затверджено для кафедри менеджменту 12,5 ставок, зокрема позивачу ОСОБА_1 розподілено 0,7 ставки доцента.

Відповідно до протоколу розподілу навантаження на кафедрі менеджменту на 2017-2018 навчальний рік, позивачу ОСОБА_1 запропоновано 0,7 ставки, що становить 420 годин. Із вказаним розподілом позивач не погодилася, що підтверджується її підписом в даному протоколі.

27.09.2017 року позивача попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Одночасно з попередженням ОСОБА_1 запропоновано 0,7 ставки доцента кафедри менеджменту у зв'язку зі зміною істотних умов праці, з попередженням про звільнення за скороченням штату позивач ОСОБА_1 ознайомилася 27.09.2017 року.

27.11.2017 року Рівненським державним гуманітарним університетом видано наказ №246-04-01 від 27.09.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри менеджменту Рівненського державного гуманітарного університету у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Убачається, що позивача було попереджено про звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України 27.09.2017 року.

Відповідно до попередження про звільнення, ОСОБА_1 запропоновано 0,7 ставки доцента кафедри менеджменту цього інституту, однак не було запропоновано всі інші наявні вакантні посади чи роботу яку може виконувати позивач.

Докази про відсутність вакантних посад за весь період з часу попередження про звільнення та по день звільнення в матеріалах справи відсутні., а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність вакантних посад у відповідача.

За правилами частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 21 травня 2012 року № 80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі» на практиці для виявлення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Крім того, статтю 42 Кодексу законів про працю України доповненоп.10, відповідно до якої, переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації пропонується надавати працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Отже, працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, надано переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації. Позивачу до пенсії за віком на день звільнення залишалось 2 роки 9 місяців.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про проведення порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці посад доцента РДГУ, а також врахування при звільненні працівника переважного права на залишення на роботі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги проте, що відповідачем дотримано положеня ст.49-2 КЗпП України однак, зазначені недоліки рішення суду на впливають на правильність правового результату ухваленого у справі рішення.

Інші докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим судом на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим підстав для скасування зазначеного рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368,374,375,381-384, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Рівненського державного гуманітарного університету - адвоката Дяденчука А.І. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2019 року.

Головуючий :

Судді :