Головуючий у І інстанції Шум Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Співдружність» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Співдружність», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Олени Вікторівни, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко О.В.від 15 грудня 2016 року № 1142 таким, що не підлягає виконанню та стягнути солідарно з відповідачів понесені витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що 10 березня 2017 року поштовим відправленням вона отримала постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №1142 від 15 грудня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Бойко О.В. про стягнення з неї, ОСОБА_1 , на користь КС «Співдружність» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 26 291,53 грн.

Разом з тим, вказаний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а сума боргу не є безспірною, оскільки позивачем 05.09.2016 року достроково виплачено суму заборгованості по тілу кредиту та відсотках, і нарахування відповідачем штрафних санкцій та пені не відповідає закону. Враховуючи викладене, позивачка звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. №1142 від 15.12.2016 року «Про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Співдружність» невиплачених в строк на підставі кредитного договору №140910/с від 26.09.2014 року грошових коштів у розмірі 11 100 грн. 63 коп. - основної суми кредиту, процентів за користування кредитом - 8 389 грн. 86 коп., штрафу за невиконання зобов`язань - 5 550 грн. 32 коп., пені за прострочення планового платежу - 0,31 коп., плати за вчинення виконавчого напису - 1 250 грн. 41 коп., разом сума до стягнення 26 261 грн. 53 коп.

Cтягнуто солідарно з КС «Співдружність» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Кредитна спілка «Співдружність» подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та стягнути з позивачки судові витрати у розмірі 2 400 грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач, зокрема, посилався на те, що суд першої інстанції, не з`ясувавши природу спірних правовідносин, дійшов помилкового висновку про те, що дана цивільна справа підсудна Святошинському районному суду м. Києва; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. помилково визначена судом в якості відповідача по справі; сам виконавчий напис вчинено нотаріусом з дотриманням встановленого для цього порядку на підставі наданих їй кредитною спілкою документів, перелік яких визначений відповідними нормативними актами.

В апеляційному суді представник відповідача КС «Співдружність» апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2014 року КС «Співдружність» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №140910/с, відповідно до п. 1 якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 15 000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 24 місяці (п. 2.1). Плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою. Річна ставка переплати за кредитом на умовах дотримання графіку розрахунків становить 34,875% (п. 3.1) (а.с.8).

Нарахування процентів здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягає неустойка (штраф або пеня), в другу чергу проценти за користуванням кредитом, а в третю - сума кредиту (пункт 3 договору).

У разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу, встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу (п. 7.3).

Пунктом 1.1 додаткового договору до кредитного договору №140910/с від 26 вересня 2014 року сторони домовились, що протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком, фіксована процентна ставка встановлюється у розмірі 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту (а.с.10).

Також встановлено, що 15 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. вчинено виконавчий напис № 1142, яким пропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Співдружність» невиплачених в строк на підставі кредитного договору №14910/с від 26 вересня 2014 року грошових коштів в розмірі 11 100,63 грн. - основна сума кредиту; процентів за користування кредитом - 8 389,86 грн., штрафу - 5 550,32 грн., пені - 0,31 грн., плати за вчинення виконавчого напису - 1 250,41 грн., всього сума стягнення - 26 291,53 грн. (а.с.104).

10 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Вахрушевою Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису №1142, виданого 15.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Співдружність» невиплачених в строк на підставі кредитного договору №140910/с від 26 вересня 2014 року грошових коштів на загальну суму 26 291,53 грн. (а.с.11 зв.).

Судом також встановлено, що в період з січня 2015 року по грудень 2015 року позивач здійснювала оплату заборгованості по кредитному договору, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.13-22).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, надаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів) та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Обов`язком нотаріуса до вчинення виконавчого напису є перевірка наданих стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання боржником, щодо наявності безспірності боргу. Безспірний борг - це борг, що визнається боржником і кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що стягнута з неї сума боргу не є безспірною, оскільки вона щомісячно сплачувала кошти в якості погашення заборгованості, а тому у кредитної спілки не було підстав для нарахування та стягнення неустойки (штрафу та пені). Факт погашення заборгованості підтверджується наявними в справі письмовими доказами (а.с.13-23), а незгода ОСОБА_1 із розміром заборгованості, нарахованої їй кредитною спілкою, підтверджується її заявою від 21.09.2016 року (а.с.40), в якій позивач зазначає про те, що їй нараховують суми зверх її кредиту, з якими вона не згодна і сплачувати не буде.

Вищенаведені наявні в справі докази в їх сукупності є підставою для висновку про те, що заборгованість, зазначена у виконавчому написі №1142 від 15.12.2016 року, не була безспірною на час його вчинення, що не перевірив належним чином приватний нотаріус Бойко О.В. при вчиненні виконавчого напису.

Враховуючи те, що на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису від 15 грудня 2016 року визначена стягувачем заборгованість не була безспірною, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині неправильного визначення статусу приватного нотаріуса, в якості відповідача, та порушення правил підсудності, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з урахуванням всіх її обставин та наявних у ній доказів.

Інші доводи апеляційної скарги Кредитної спілки «Співдружність» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги Кредитної спілки «Співдружність» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Співдружність» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: