Справа № 390/1863/14-ц
Номер провадження 6/404/69/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Павелко І.Л.

за участі секретаря Мосійчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон стосовно боржника ОСОБА_2.

В обґрунтування подання вказав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 52078742 з виконання виконавчого листа № 390/1863/14-ц, виданого 16.12.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Кредитної Спілки " Простір" боргу в сумі 954 704,70 грн.

Самостійно, боржником рішення суду не виконано, будь-яких документів, від боржника, стосовно виконання рішення, не надходило.

Суд розглянув подання у відсутність державного виконавця, оскільки таке подання розглядається негайно відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи (книгадруга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (глава 21 книгидругої ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК Україниособисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами), яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ухилення боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно з п. 19 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Зміст і форма подання державного виконавця (начальника ВДВС) нормативно врегульовані в Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка набрала чинності 17.04.2012 року, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5. Зокрема в розділі ХІІІ «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну», що подання має обовязково містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), державним виконавцем 31.08.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження(а.с.8).

Виконавцем 22.03.2018 року та 10.05.2018 року на адресу зазначену у виконавчому документі - АДРЕСА_1, адресу місця реєстрації останнього у с.Вишнівка Компаніївського району та йомовірного місця проживання боржника - АДРЕСА_2 надсилались виклики (копії додаються) щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, надання заповненої декларації про доходи та майно, однак ОСОБА_2 на виклики не з'явився, про причини неявки не повідомив виконавця(а.с.14-15, 34-36).

Виклик направлений за адресою вул. Попова отримала мати боржника, а за іншими - повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити ДП "Держреєстри України", Управління Держпраці у Кіровоградській області, Головного управління Держпродспоживслужби у Кіровоградській області, "Кіровоградського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації" майно належне боржнику на праві власності відсутнє. Згідно відповідей Пенсійного фонду України пенсію боржник не отримує. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна нерухоме майно та рухоме заставне майно за боржником не зареєстровано. Керуючись відповіддю Регіонального сервісного центру МВС України у Кіровоградській області за ОСОБА_2 обліковано транспортний засіб ГАЗ 52, 1990 р.в., ДНЗ 09385ОН, який постановою виконавця від 18.09.2018 року оголошено у розшук.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належать кошти на рахунках у банківській установі AT КБ "Приватбанк", які арештовано на підставі постанови виконавця. Залишок коштів на рахунках - 444,82 грн. та 1624,20 грн.

Крім того, державним виконавцем до Приватної Фірми "ЛЕВКО" направлено вимогу повідомити інформацію чи дійсно боржник працевлаштований на даному підприємстві та повідомити відому інформацію про його майновий стан та місце проживання. На противагу цьому, вказаною фірмою повідомлено про звільнення ОСОБА_3 з посади директора відповідного підрприємства 06.12.2017 року. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06.12.2017 року боржник значиться засновником та керівником Приватної Фірми "ЛЕВКО", а її юридична адреса співпадає з адресою, де проживає наразі мати боржника. З наступного дня серед осіб засновницького та керівного складу боржник відсутній, а юридична адреса фірми змінена. Замість боржника засновником фірми почала значитись ОСОБА_4.

У подальшому, отримавши відповіді з Пенсійного фонду України виконавцем зясовано, що боржник перебуває у трудових відносинах із Фермерським Господарством "ЛЕВКО", де керівником та засновником також значиться ОСОБА_4.

Таким чином, ОСОБА_2 одержує доходи у Фермерському господарстві "ЛЕВКО", має транспортний засіб, що розшукується виконавцем; має грошові кошти на відкритих рахунках у банківських установах, однак кошти по рішенню суду не сплачує, жодного навіть часткового погашення заборгованості останнім не здійснено; до відділу боржник не зявляється, пояснення стосовно причин невиконання рішення не надає, інформацію власний майновий стан та постійне місце проживання не повідомляє.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України, отриманої за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження, повідомлено про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, перетинав державний кордон України, зокрема 27.10.2018 року, здійснив виїзд за межі України, а 28.10.2018 року повернувся на територію України.

За повідомленням Управілння Державної міграційної служби України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FB №574814, виданим 17.05.201 5року органом видачі 3501.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій, як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Крім того, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Між тим, застосування визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації всіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого майнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Відповідно до положення ч.2 ст. 12 ЦПК України наявність умислу або обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Наведені у поданні обставини і додані до нього документи не свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судових рішень в контексті положень ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що державний виконавець не надав до суду належних та переконливих доказів на підтвердження факту умисного, свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань за рішенням суду. Також державним виконавцем не доведено, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 33 Конституції України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника без вилучення паспорта громадянина ОСОБА_5 для виїзду за кордон громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_3, м. Кропивницький, до виконання зобов'язань по виконавчому провадженню № 52078742 з виконання виконавчого листа № 390/1863/14-ц, виданого 16.12.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня

початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда І. Л. Павелко