Справа № 713/2173/18
Провадження №2/713/77/19
РІШЕННЯ

іменем України

22.01.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря Мірчева О.І., за участю представника відповідачки ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2, звернувся в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідачки ОСОБА_3 Посилається на те, що

з 13 травня 2010 року по 23.06.2015 року проживав в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу є неповнолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Сімейне життя не склалось, в зв'язку з чим з 23 червня 2015 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини і проживають окремо. ОСОБА_3 працює по найму в населення, їздить на заробітки за межі України, має постійний дохід, її середньомісячний заробіток становить 10000,00 грн., однак ухиляється від покладеного на неї обов'язку щодо утримання своєї дитини, відмовляється надавати кошти на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів. Він є інвалідом третьої групи інвалідності, йому важко самому утримувати сина та забезпечити всім необхідним.

Просить стягувати з ОСОБА_3, аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. на дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з'явилась, надала відзив, де зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме згідна сплачувати аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначила, що позивачем спотворено реальні умови її доходів, а саме, йому добре відомо, що вона ніде не працює і не має змоги працювати за станом здоров'я, оскільки є інвалідом II групи з дитинства, отримує пенсію по інвалідності. Інших доходів не має, навпаки, змушена постійно лікуватися та проходити обстеження, так як хвороба постійно прогресує. Завжди готова допомогти своїй дитині, за першої ж нагоди віддає частину коштів, які отримує у вигляді пенсії по інвалідності, дитині. Однак позивач відібрав у неї дитину, налаштовує сина проти неї, забороняє спілкуватися, при зустрічі дитина ображає та б'є її зі всієї сили, оскільки налаштована проти неї психологічно. Розмір аліментів, про який зазначає позивач у позові, для неї є непосильним, оскільки вона ніде не працює і не займається підприємницькою діяльністю, є інвалідом II групи. Щодо виду та розміру аліментів, про які просить позивач, зазначає, що за станом здоров'я не має змоги працювати, а тому не отримує нерегулярний, мінливий дохід, частину якого, ніби то одержує в натурі, як це зазначає в позові позивач, а тому вид і розмір аліментів повинен бути визначений судом на підставі закону.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 позовні вимоги визнала частково, посилалась на обставини викладені у відзиві відповідачки ОСОБА_2

Суд, заслухавши представника відповідача ОСОБА_1, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 обґрунтований і підлягає частковому задоволенню.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з відповідачкою ОСОБА_3 з 13 травня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23.06.2015 року - розірвано, що підтверджується копією рішення.

Від шлюбу є одна неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1, виданого повторно 19.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №86.

На підтвердження позивачем ОСОБА_2 позовних вимог щодо стягнення аліментів на його користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 надано наступні докази:

Довідка Вижницької міської ради №3-6113 від 12.11.2018 року з даних якої вбачається, що ОСОБА_2, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1. Неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в АДРЕСА_1, без реєстраційного обліку разом із батьком.

Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №3-1063 від 19.11.2018 року, виданий Вижницькою міською радою, з даних якого вбачається, що комісією встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, інвалід ІІІ групи загального захворювання, виховує сина - першокласника один, так як з матір'ю дитини розлучений і вона проживає окремо. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 проживає в с.Іспас без реєстрації.

Довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ №048567 від 30.05.2018 року з даних якої вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання. Дата чергового переогляду 01.04.2019 року.

При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги щодо обов'язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На спростування позовних вимог та на підтвердження заперечень проти позову відповідачкою було надано наступні докази:

Копія пенсійного посвідчення НОМЕР_3(Серія НОМЕР_2) від 01.06.2017 року з даних якого вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 є інвалідом ІІ-ї групи з дитинства. Отримує пенсію по інвалідності.

Копія виписки з медичної картки №3334 стаціонарного хворого ОСОБА_3 за період з 18.06.2018 року по 03.07.2018 року. Госпіталізована у зв'язку з погіршенням стану для лікування.

Копія епікризу до історії хвороби №1607 за період з 21.09 по 09.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 отримувала лікування у Вашківецькій філії КУ «Вижницька ЦРЛ».

Копія виписки з Обласного медичного діагностичного центру (консультація лікаря невропатолога) від 08.02.2016 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_3 зверталась до Обласного медичного діагностичного центру, для консультації.

Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що:

батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в АДРЕСА_1, без реєстраційного обліку разом із батьком ОСОБА_2;

позивач ОСОБА_2 є інваділом ІІІ групи інвалідності;

відповідачка ОСОБА_2 як матір неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно ст.180 Сімейного кодексу України зобов'язана утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття;

відповідачка ОСОБА_3 офіційно не працює, є інвалідом ІІ групи інвалідності, інших осіб на утриманні немає, згідна сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права.

За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Відповідно до ст.3 ч.1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.7 ч.7, ч.8 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 ч.1, ч.2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1). стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2). стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3). Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1). наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2). Доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4). Інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 (шести) років; дітей віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет у 2019 році», у 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладених обставин, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_3, як матір зобов'язана сплачувати на користь ОСОБА_2, аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1020,00 (Одна тисяча двадцять) гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% (п'ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 80 ч.3 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Відповідно до ст.176 ч.1 п.3ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Згідно ст.5 ч.1 п.3 та п.9 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно ст.141 ч.6 ЦПК України Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд вважає за необхідне, судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст.ст.180, 182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст.4, 13, 76, 77, 81 141, 200, 206, 258-265, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, (паспорт серія НОМЕР_4 виданий 04.03.2015 року Вижницьким РС УДМС), зареєстрованої та жительки АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, (РНОКПП-НОМЕР_5), зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1, аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1020,00 (Одна тисяча двадцять) гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% (п'ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич