П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Биліни Т.І.

за участі секретаря Сікора М.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ; представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідачі:

- товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Світанок»;

- Новоселидівська сільська рада;

- Міськрайонне управління у Мар`їнському районі та місті Вугледар Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області;

- Мар`їнська районна державна військово-цивільна адміністрація

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 липня 2019 року, постановленого у м.Курахове у складі суддя Сенаторова В.А., повний текст якого виготовлено 12 серпня 2019 року , -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Світанок», Новоселидівської сільської ради, Міськрайонного управління у Мар`їнському районі та місті Вугледар ГУДержгеокадастру у Донецькій області, Мар`їнської районної державноїВЦА з позовом про зобов`язання виділити в натурі земельну частку (пай) та стягнення грошової компенсації за користування земельною частковою (паєм) та майновим паєм.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ТОВ «Агрофірма «Світанок» 131 707 грн. 62 коп. за користування земельною ділянкою (паєм), який відповідно до сертифікату ДН № 0047605 від 07 жовтня 1996 року належав ОСОБА_3 , за період з грудня 1998 року по жовтень 2017 року. Стягнути з ТОВ «Агрофірма «Світанок» вартість майнового паю в сумі 5058 грн., що належав ОСОБА_3 , а також 5058 грн. в рахунок компенсації за користування майновим паєм за період з грудня 1998 року по жовтень 2017 року, всього 10 116 грн. Зобов`язати Мар`їнську районну державну ВЦА Донецької області виділити земельну ділянку в натурі у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів замість земельної частки (паю) із земель резервного фонду чи земель запасу розташованих на території Новоселидівської сільської ради. Усі витрати пов`язані з подачею та розглядом справи покласти на відповідачів.

Позовна заява мотивована тим, що згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН № НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Мар`їнської райдержадміністрації від 15 серпня 1996 року за № 315-р, бабуся позивача ОСОБА_3 , отримала право на земельну частку (пай) землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Суворова, розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельного паю становить 30 350 грн. Також, бабусі позивача було виділено майновий пай на суму 5058 грн. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим, вона не мала можливості оформити державний акт на вищевказану земельну ділянку з фактичним виділенням її в натурі та отримати майно або гроші у якості компенсації за майновий пай. Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області за позивачем у порядку спадкування було визнано право на земельну частку (пай) розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Новоселидівської сільської ради Мар`їнського району, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право земельної частки (паю).

Проте, на його звернення керівництво ТОВ «Агрофірми «Світанок» повідомило про відсутність у них будь-якої інформації щодо ОСОБА_3 , як такої, що отримувала Сертифікат на право земельної частки (паю) із земель КСП ім. Суворова, або що вона отримувала майновий сертифікат, у зв`язку з чим, необхідно надати додаткові документи, які підтверджують закріплення за ОСОБА_3 певної земельної ділянки на підставі Сертифікату ДН № 0047605. Вважає, що від нього приховують інформацію про власність його бабусі, хто користувався земельним та майновим паями, які належать ОСОБА_3 , а також чому йому, як спадкоємцю не нараховані кошти за користування паями. За таких обставин, у позивача виникла необхідність звернутися із даним позовом до суду.

Також, позивач просив зобов`язати Мар`їнську районну ВЦА виділити йому земельну ділянку в натурі у розмірі 6.04 умовних кадастрових гектарів замість земельної частки (паю) із земель резервного фонду чи земель запасу на території Новоселидівської сільської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що у ОСОБА_1 немає підстав вважати про наявність права на майновий пай, який міг би належить ОСОБА_3 , відповідно недоведеною є вимога щодо стягнення грошової компенсації за користування земельною часткою (паєм) та майновим паєм. Щодо вимоги про виділення земельної ділянки в натурі, то Мар`їнська районна державна військово-цивільна адміністрація не є повноважним суб`єктом правовідносин, які виникають з приводу виділення в натурі земельних часток (паїв), оскільки не має відповідної встановленої законодавством України компетенції.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції та її короткий зміст

Не погодившись з рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 липня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та хвалити нове рішення в частині позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд не прийняв до уваги пояснення Новоселидівської сільської ради з наданням доказів, якими спростовані доводи ТОВ «Агрофірма «Світанок» про відсутність будь-якої інформації щодо ОСОБА_3 , як такої, яка отримувала сертифікат на право земельної частки (паю) із земель КСП ім. Суворова або що вона отримувала майновій сертифікат. Новоселидівська сільська рада вважає, що земельна частка (пай) за сертифікатом серія ДН 00447605 ОСОБА_3 , правонаступником якої є гр. ОСОБА_1 , увійшла до площі земель, що підлягають розподілу між власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай), але помилково земельна ділянка не була за нею закріплена і тому ТОВ «Агрофірма «Світанок», яка є правонаступником КСП ім. Суворова, не визнає право гр. ОСОБА_1 на земельну частку (пай). Також, сільська рада вважає, що сертифікат серія ДН №00447605 не міг бути виданий на неіснуючу земельну ділянку.

Суд не з`ясував, де та під яким номером знаходиться земельна ділянка розміром 6,04 га на яку ОСОБА_3 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай серії ДН № 0047605).

Твердження суду, що рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 30 квітня 2014 року (237/1636/14-ц) не встановлює право власності позивача на земельну ділянку у розмірі 6,04 гектарів, яка має кадастровий номер і визначені межі, цільове призначення тощо і може бути предметом оренди землі,суперечить нормам законодавства.

Спростовуються висновки суду про те, що недоведеними є підстави, на які посилається позивач в обґрунтування своїх грошових вимог у розмірі 131 707 грн. 62 коп., тим, що у позивача як у спадкоємця, що отримав право на земельну частку (пай), є право на отримання плати за користування земельною часткою (паєм), який належав ОСОБА_3 , а ТОВ «Агрофірма «Світанок», яка є користувачем вказаної земельної ділянки, зобов`язане було нараховувати та сплачувати кошти за користування нею, чого не робило, починаючи з грудня 1998 року (з дня смерті ОСОБА_3 ).

Помилковим є висновок суду про безпідставністьвимоги про зобов`язання Мар`їнської районної державної ВЦА, адже вона є відповідачем у даній справі через те, що вона є правонаступником Мар`їнської районної державної адміністрації, рішенням якої було видано ОСОБА_3 сертифікат на право на земельну частку (пай серії ДН № 0047605) від 15 серпня 1996 року, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Суворова, розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартість земельного паю якого становить 30 350 грн.

Стосовно майнового паю, який міг би належить ОСОБА_3 , то позивач надав суду письмову Довідку за № 10 від 16 березня 2000 року за підписом голови КСП ім. Суворова ОСОБА_4 який на теперішній час також є генеральним директором ТОВ «Агрофірма «Світанок», правонаступника КСП ім. Суворова. Вказана довідка була видана вже після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому свідоцтво на майновий пай вона не могла отримати. Позивач також не міг цього зробити своєчасно, оскільки право на успадкування майна після смерті ОСОБА_3 було визнано рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області лише 30 квітня 2014 року, а довідку про наявність у неї майнового паю позивач знайшов вже після цього.

Аргументи учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Світанок» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки товариству не відоме місце розташування вказаної позивачем земельної ділянки, воно не є суб`єктом з виконання дій, спрямованих на виділення чи винесення земельних часток (паїв) в натурі і не є уповноваженим щодо видачі відповідних сертифікатів. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ТОВ «Агрофірма «Світанок» є користувачем земельної частки, яка належала ОСОБА_3 . Договір оренди землі між товариством, ОСОБА_3 або ОСОБА_1 , предметом якого б була земельна частка за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДН №0047605 не укладався. Товариством ніколи не здійснювався обробіток та використання зазначеної земельної частки. Пояснення сільської ради не є обґрунтованими належним чином. Також, безпідставними є вимоги про стягнення з товариства 10116 грн. як компенсацію за використання майнового паю, що належав ОСОБА_3 , оскільки свідоцтво на ім`я останньої у матеріалах справи відсутнє. Даних про прийняття спадщини у вигляді права власності на майновий пай після її смерті позивач також не надав.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, на підставі рішення Мар`їнської районної державної адміністрації від 15 серпня 1996 року № 315-р, ОСОБА_3 отримала сертифікат на право на земельну частку пай серії ДН № 0047605 від 07 жовтня 1996 року, згідно якого їй належало право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП ім.Суворова, розміром 6,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить тридцять тисяч триста п`ятдесят гривен (т.1 а.с.8).

Державний акт на вказану земельну ділянку з фактичним виділенням її в натурі ОСОБА_3 не оформлювався.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 04 грудня 1998 року Виконкомом Новоселидівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.9).

Згідно довідки КСП ім.Суворова Мар`їнського району Донецької області №10 від 16 березня 2000 року, майновий пай ОСОБА_3 складає 5058 грн. (т.1 а.с.13).

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 30 квітня 2014 року (справа №237/1636/14-ц) за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування визнано право на земельну частку (пай) розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території Новоселидівської сільської ради Мар`їнського району, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право земельної частки (паю), виданого 07 жовтня 1996 року Мар`їнською районною державною адміністрацію (том 1 а.с. 10).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ТОВ «Агрофірма «Світанок» Часника М.І., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду.

Порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи або є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та засновані норми права

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.4 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» встановлено, що об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Преамбулою Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

За змістом положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

Разом із тим, на відміну від земельної ділянки, земельначастка (пай) є умовною часткою земель, які належаликолективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначено в умовних кадастрових гектарах.

Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об`єктами земельних відносин і мають різний правовий режим.

Пунктом 1 Указу № 720/95 визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних паїв у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу № 720/95 має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

На підставі Указу № 720/95 було розроблено Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємстві організацій, які затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04 червня 1996 року№ 47/172/48 (далі - Методичні рекомендації).

За змістом пунктів 1.3, 1.5, 2.7 Методичних рекомендацій передача в натурі земельної частки (паю) громадянину здійснюється після складання «Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї)» (далі - Схеми). Схеми складаються за участю керівників і спеціалістів колективних сільськогосподарських підприємств (організацій), сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, затверджуються загальними зборами (зборами уповноважених) членів цих підприємств і організацій та погоджуються районними (міськими) державними адміністраціями (виконавчими комітетами міських Рад). На Схемі виділяються земельні масиви, що можуть бути поділені на земельні частки (паї) без обмежень в часі, в тому числі ділянки першочергової приватизації, а також земельні масиви, які поділяються на земельні частки (паї) після закінчення певного технологічного сільськогосподарського циклу. Крім того, визначаються: земельні ділянки, що поділяються одночасно без подрібнення в натурі на окремі паї (зрошувані угіддя, сади, виноградники, хмільники, ягідники тощо); земельні ділянки, що не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно (угіддя, законсервовані, виходячи з екологічних умов; невеликі площі сільськогосподарських угідь, в результаті поділу яких на окремі земельні ділянки стає неможливим механізований обробіток ґрунту).

Таким чином, наведеними правовими нормами гарантується недопущення порушень майнових прав колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

У статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , за яким рішенням суду у порядку спадкування визнано право власності на земельну частку (пай) розміром 6,04 умовних кадастрових гектарів, не звертався у встановленому законом порядку до уповноважених органів за вирішенням цього питання.

Ці обставини підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 , який пояснив, що питання виділу ОСОБА_1 земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) тільки буде предметом розгляду селищної ради, призначеного на 12 грудня 2019 року.

Отже, позивач звернувся із відповідним позовом до суду про виділ йому в натурі земельної ділянки із земель колишнього КСП ім.Суворова передчасно, не дотримавшись визначеного Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» порядку, а тому суд правильно визнав, що його право на тепер не є порушеним.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Земельна частка (пай), на відміну від земельної ділянки, є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам (КСП). Розмір такої частки визначений в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Оскільки позивачем не було надано доказів того, що між ТОВ «Агрофірма «Світанок» та ОСОБА_3 або ОСОБА_1 укладався договір оренди землі, предметом якого виступала б земельна частка відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН №0047605, визначення її меж в натурі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення грошової компенсації за користування земельною часткою (паєм).

Згідно з Порядком визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також, особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема: спадкоємці померлих осіб, які мали право на майновий пай. Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується зборами співвласників. Право на майновий пай посвідчується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

Відповідно до ч.1 ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст. 121 Цивільного кодексу України).

Позивач ОСОБА_1 , заявляючи вимоги про стягнення вартості майнового паю, належного ОСОБА_3 у пайовому фонді майна КСП ім.Суворова, та компенсації за користування вказаним майновим паєм, разом з тим, не надав доказів юридичного підтвердження та закріплення права власності.

Тому правильним є висновок про те, що зверненню до суду із зазначеним позовом має передувати вирішення питання про набуття права власності на майновий пай. Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Т.І. Биліна