Справа № 495/7509/19
Номер провадження 2/495/2538/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 495/7509/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білгород-Дністровського суду знаходиться цивільна справа №495/7509/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних ОСОБА_2 .

28.08.2019 року на електрону адресу суду надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області про те, що ОСОБА_2 з 24.08.1988 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.08.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу у підготовчому провадженні за правилами загального позовного провадження.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем подано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заяву про забезпечення позову, згідно якої позивач просить: накласти арешт на гроші, що знаходяться на валютному рахунку у Marfin bank р/р НОМЕР_1 ; автомобіль ВАЗ 21063,1988 року випуску, державний номер 3 67-09 НОМЕР_2 ; земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділену для будівництва житлового будинку.

Вказану заяву, позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідач може у будь-який час без її згоди розпорядитися автомобілем, земельною ділянкою або зняти гроші, що істотно ускладнить в подальшому виконання рішення.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, у зв`язку з якими позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Однак, як вбачається з заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, єдиною підставою для її задоволення зазначено, що на даний час існує загроза невиконання судового рішення в майбутньому в період розгляду справи в суді, оскільки на даний час, як стверджує позивач, ніщо не заважає відповідачу ОСОБА_2 , відчужувати спільне сумісне майно, володільцем якого він є.

В свою чергу, в порушення пунктів 3,7 ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ОСОБА_1 :

- не визначено належним чином та не підтверджено будь-якими доказами обґрунтування необхідності виду забезпечення позову, який належить застосувати;

- не наведено інших (взагалі будь-яких) відомостей, потрібних для забезпечення позову;

- не представлено жодних доказів на підтвердження своїх вимог, які б свідчили, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Окрім того відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України, позивачем до заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а саме оригінал квитанції. В матеріалах справи міститься тільки копія квитанції про сплату судового збору у розмірі 384.20 грн.

Відповідності до ч. 6 ст.153 ЦПК України, про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки, на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, заявником належним чином необґрунтовано свої вимоги щодо необхідності забезпечення позову.

На підставі наведеного та керуючись статтями 149, 150, 151,153 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №495/7509/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя В.В. Мишко