Справа № 297/21/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Гецко Ю. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Копинець О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, та просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обгрутовує тим, що між позивачем та ОСОБА_2 у 2004 році виникла домовленість щодо того, що остання після повноліття позивачки відчужить шляхом переоформлення, належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , за що позивач з нею повністю розрахувалася, однак відповідачка ОСОБА_2 будучи обізнаною про домовленість, взявши на себе зобов`язання повністю виконати домовленість перед позивачем, а саме переоформити право власності на квартиру не виконала взяті на себе зобов`язання і поїхала проживати до Угощини.

З 2004 року по сьогоднішній день позивач продовжує користуватися цим будинком, тобто добросовісно та відкрито володію цим майном. Постійно сплачує всі необхідні платежі, обробляє та доглядає за будинком та земельною ділянкою.

На даний час у позивача виникла потреба у реалізації свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, однак без згоди другого власника нерухомого майна він позбавлений свого гарантованого Конституцією України права.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її представника за наявними матеріалами справи.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки не повідомила.

Перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_3 з 2004 року по сьогоднішній день позивач продовжує користуватися спірною квартирою, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років.

З листа начальника Берегівського ВП вбачається, що ОСОБА_2 , отримала кошти за дану квартиру, однак не переоформила квартиру на позивачку згідно її домовленості, поїхавши на проживання до Угорщини, що в свою чергу підтверджує відомості викладені позивачем в позовній заяві.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно. Аналогічної думки дотримується і Верховний суд у своєму рішенні 03 грудня 2018 року Верховний Суд № 153/608/17, провадження № 61-2689св18 (ЄДРСРУ № 78297347).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Підсумовуючи зазначене вище, при вирішенні даного спору, суд враховує, зокрема, таке:

- володіння позивачем визнається відкритим, так як він не приховував факт знаходження майна в своєму володінні. Вживав і продовжує вживати звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна і не приховує цього майна;

- позивач володіє майном безперервно, володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Від так, С ОСОБА_4 як, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набував фактично право власності на це майно за набувальною давність, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 206, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст. 344 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Гецко Ю. Ю.