Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 712/10590/16-ц

провадження № 61-31471св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

В обґрунтування позовних вимог указував, що 11 квітня 2014 року він був прийнятий на посаду старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції в Черкаський міський район електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго».

Наказом від 17 червня 2016 року №162 його попереджено про звільнення з займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників через два місяці з моменту вручення повідомлення та запропоновано переведення на одну із вакантних посад, які були наявні на підприємстві станом на 17 червня 2016 року.

27 липня 2016 року з числа запропонованих вакансій ОСОБА_4 погодився з переведенням на посаду «провідного інженера виробничо-технічного відділу», однак 04 серпня 2016 року отримав усне повідомлення про те, що не відповідає вимогам кваліфікації даної вакансії.

04 серпня 2016 року позивач відмовився від переведення на посаду запропоновану відповідачем з числа наявних вакантних посад, оскільки погодився на посаду «інженера виробничо-технічного відділу».

Наказом №60-п від 17 серпня 2016 року позивача звільнено у зв'язку зі скороченням штату.

Посилаючись на незаконність звільнення, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд визнати незаконним наказ №60-п від 17 серпня 2016 року про звільнення, поновити його на посаді старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції Черкаського міського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго», стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 75 368,87 грн, 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 7 400 грн витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року в складі судді Троян Т. Є. позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 17 серпня 2016 року №60-п «Про звільнення ОСОБА_4 у зв'язку із скороченням штату працівників» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено позивача на посаді старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції Черкаського міського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго» з 25 серпня 2016 року. Стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_4 51 865,44 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 25 серпня 2016 року до 09 серпня 2017 року включно, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 7 400 грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу не було запропоновано вакантну посаду, що відповідала його кваліфікації, що є підставою для поновлення ОСОБА_4 на роботі.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідач не мав можливості працевлаштувати ОСОБА_4 на вибрані ним вакантні посади «менеджера з персоналу» та «провідний інженер», оскільки позивач не міг виконувати їх за своїм кваліфікаційним рівнем. Від переведення на інші вакантні посади ОСОБА_4 відмовився, тому звільнення позивача відповідає вимогам чинного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що звільнення позивача відбулось без надання згоди профспілкового комітету, відповідач не надав обґрунтованої відповіді про неможливість переведення позивача на вакантну посаду «провідного інженера виробничо-технічного відділу», а від інших посад позивач відмовився, оскільки погодився на посаду «провідного інженера виробничо-технічного відділу», тобто відповідач не дотримався вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Заперечення на касаційну скаргу не подані.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до наказу від 11 квітня 2014 року № 60-п ОСОБА_4 зараховано на посаду старшого інспектора енергозбуту енергоінспекції в Черкаському міському районі електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго».

Відповідно до наказу від 05 квітня 2016 року № 233 «Про зміни в організації праці відокремленого структурного підрозділу «Черкаській міський район електричних мереж» 17 червня 2016 року позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади через 2 місяці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно з протоколом засідання цехового комітету профспілкової організації ПАТ «Черкасиобленерго» від 04 серпня 2016 року надана згода адміністрації ПАТ «Черкасиобленерго» на звільнення ОСОБА_4

17 червня 2016 року ОСОБА_4 запропоновано посади, наявні на підприємстві. ОСОБА_4 обрав посаду «менеджера з персоналу» відділу комунікацій апарату управління.

Листом від 27 липня 2016 року відповідач відмов ОСОБА_4 в переведенні на зазначену посаду, оскільки для зайняття цієї посади позивач не мав вищої освіти за напрямком «менеджмент».

На повторну пропозицію обрати вільну посаду ОСОБА_4 обрав посаду «провідний інженер» виробничо-технічного відділу енергозбуту апарату управління.

Листом від 04 серпня 2016 року відповідач відмовив ОСОБА_4 в переведенні на цю посаду, оскільки рівень кваліфікації ОСОБА_4 та досвід роботи не відповідали кваліфікаційним вимогам даної посади. Обрати іншу запропоновану вільну вакансію ОСОБА_4 відмовився.

Наказом ПАТ «Черкасиобленерго» від 17 серпня 2016 року №60-п ОСОБА_4 звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосування норми права

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Установивши фактичні обставини у справі на підставі належних та допустимих доказів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, отримав згоду профспілкового комітету на звільнення позивача та правомірно звільнив позивача на підстав пункту 1 статті40 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що звільнення позивача відбулось без надання згоди профспілкового комітету, відповідач не надав обґрунтованої відповіді про неможливість переведення позивача на вакантну посаду «провідного інженера виробничо-технічного відділу» спростовуються встановленими апеляційний судом обставинами у справі.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що апеляційний суд при розгляді даної справи неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат