УХВАЛА

03 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 322/264/19

провадження № 61-15757ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Мир» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 18 липня 2019 рокув справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Мир» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості із орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Мир»

(далі - ТОВ «Торговий дім Мир») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості із орендної плати.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду

від 18 липня 2019 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано договір оренди землі, укладений 24 січня 2012 року між

ОСОБА_3 та ТОВ «Торговий дім Мир», зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області, про що

у державному реєстрі вчинено запис від 07 грудня 2012 року за

№ НОМЕР_1 .

Стягнуто з ТОВ «Торговий дім Мир» на користь ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 по 7 090,77 грн кожному, в рахунок відшкодування заборгованості зі сплати орендної плати за 2016 - 2018 роки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ТОВ «Торговий дім Мир» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є розірвання договору оренди землі та відшкодування заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 14 181,54 грн.

Пунктом 8 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції)

від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «Торговий дім Мир» подалокасаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Мир» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 липня 2019 рокув справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Мир» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості із орендної плати.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун