Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 522/1823/16-ц

провадження № 61-28090св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Одеська міська рада,

треті особи: Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Одеська місцева прокуратура № 3, яка діє в інтересах Одеської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, третя особа - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, за участю Одеської місцевої прокуратури № 3, що діє в інтересах Одеської міської ради, про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до Виписки із Рішення виконкому Приморської райради народних депутатів № 48 від 06 січня

1989 року «Про дозвіл на заняття індивідуальною трудовою діяльністю» ОСОБА_4 надано дозвіл займатись індивідуальною трудовою діяльністю з метою вирощування грибів особисто, строком на п'ять років.

Рішенням міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів № 83/І від 29 травня 1991 року з метою покращення умов заняття індивідуальною трудовою діяльністю ОСОБА_4 надано у користування підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м за № 87654321 ОДН (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу «Аркадія» в місті Одеса, передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, ділянку розміром 0,6 га, що прилягає до приміщення, а також доручено ОМБТІ виготовити технічну документацію.

Відповідно до Довідки про резервування адреси об'єкта нерухомого майна від 31 березня 2011 року № 333563/1 в Адресному реєстрі міста на підставі Положення про адресний реєстр міста Одеси, рішення міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів № 83/1 від 29 травня

1991 року, зарезервовано адресу об'єкту нерухомого майна: нежитлове підсобне приміщення підвального типу (загальна площа 48,65 кв.м), АДРЕСА_1. 15 вересня 2011 року КП «ОМБТІ та РОН» позивачу виготовлено технічний паспорт № 249198.77 на нежитлове приміщення підсобне підвального типу площею 48,7 кв.м в будинку АДРЕСА_1.

19 жовтня 2011 року позивач звернувся до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради із заявою про дозвіл викупу нежитлового приміщення (підсобного підвального типу) площею 48,7 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, однак у викупі приміщення йому відмовлено.

12 березня 2013 року Інспекцією ДАБК в Одеській області позивачу видана декларація про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового підсобного приміщення під вирощування та сховища грибів без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому декларація про готовність вказаного об'єкту до експлуатації Інспекцією ДАБК не реєструвалась.

ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на нежитлове підсобне приміщення підвального типу, загальною площею 48,65 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю в порядку частини третьої статті 344 ЦК України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09 червня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на нежитлове підсобне приміщення підвального типу, загальною площею

48,65 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення мотивовано тим, що спірне приміщення було передано позивачу у безоплатне користвання строком на п'ять років, яке було безхазяйним, відтак наявні підстави для визнання права власності в порядку частини третьої статті 344 ЦК України за набувальною давністю.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року апеляційні скарги першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3, Одеської міської ради задоволено.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що набрало законної сили судове рішення, яким встановлено обставини, які мають преюдиційне значення для даної справи.

Додатковим рішення апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Одеської області

від 10 січня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Одеської місцевої прокуратури № 3 судовий збір в сумі 606,33 грн.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі:

26 листопада 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 червня

2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що судове рішення, яке набрало законної сили визначає, та матеріали справи це підтверджують, що предмет та підстави спору даної справи виникли з підстав, передбачених частиною третьою статі 344 ЦК України з 01 січня 2016 року вперше.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи:

Вимоги про право власності в порядку набувальної давності були предметом судового розгляду, і рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2014 року позов задоволено, за ОСОБА_4 визнано право власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м, інвентаризаційний номер 87654321/11 ОДН (підвального типу), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2014 року скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року відмовлено.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірне нежитлове приміщення є штольнею і розташоване на земельній ділянці, яка належить місцевій громаді міста Одеса в особі Одеської міської ради, та яка не була відведена позивачу у встановленому законом порядку.

21 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду Одеської області із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року в зв'язку з нововиявленими обставинами і в обґрунтування заяви посилався на висновок будівельно-технічного експертного дослідження № ЕД-2-1-90/15 від 07 вересня 2015 року, за яким досліджені нежитлові підсобні приміщення підвального типу площею 48,7 кв.м та площею 969,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не є штольнями.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено, відтак обставини щодо іншого статусу приміщення не були встановлені.

Норми права, які підлягають застосуванню:

Відповідно до правил частини третьої статті 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За правилами частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічні положення містяться в частині четвертій статті 82 ЦПК України, в редакції закону від 03 жовтня 2017 року.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки спірне нежитлове приміщення є штольнею і розташоване на земельній ділянці, яка належить місцевій громаді міста Одеса в особі Одеської міської ради, та яка не була відведена позивачу у встановленому законом порядку, що також встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

При цьому звертаючись до суду з даним позовом, позивач не надав доказів, а матеріали справи таких не містять, про те, що він володіє майном не за волею власника і не знав, хто є власником.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав на те, що зміст ухвали апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року в частині роз'яснення права на звернення до суду з інших правових підстав, зокрема на підставі частини третьої статті 344 ЦК України, носить характер правового висновку, а не встановленого факту.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є. Червинська