Ухвала

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 662/1922/15-ц

провадження № 61-33731св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

розглянув заяву судді Ступак О. В. про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про відшкодування майнової шкоди.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 листопада

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області

від 13 січня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 16 470,00 грн завданої майнової шкоди та 500,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що вимоги є доведеними та обґрунтованими, а отже, наявні правові підстави для відшкодування шкоди, передбачені статтями 16, 22, 1172, 1192 ЦК України, оскільки вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року визначено осіб, відповідальних за завдану шкоду, але під час розгляду кримінальної справи питання її відшкодування не вирішено, а тому банк як суб`єкт відповідальності повинен у повному обсязі відшкодувати таку шкоду, яка полягає в інфляційних втратах позивача від знецінення грошових коштів за період із 22 лютого 2007 року до 13 грудня 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року у складі колегії суддів: Дьоміної О. О.,

Дем`яносова М. В., Леванчука А. О., Парінової І. К., Ступак О. В. - судді-доповідача касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановляючи ухвалу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив із того, що апеляційний суд не врахував та у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, помилково застосував до спірних правовідносин статтю 1192 ЦК України та не застосував статтю 625 ЦК України про інфляційні втрати, а також залишив поза увагою ту обставину, що розмір майнової шкоди вже визначався рішенням суду і змінюватися не може, крім того, позивач вже отримав суму відшкодування, тому повторне стягнення

20 000,00 грн є незаконним згідно з положеннями статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Тобто суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду та направляючи справу на новий розгляд висловив позицію, яка була обов`язковою для судів під час нового розгляду справи. Відповідно, суддею доповідачем Ступак О. В. висловлена позиція у цій справі.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року, апеляційну скаргу

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 05 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 відхилено. Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 серпня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Ухвалою від 20 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи визначено суддю-доповідача Ступак О. В. та колегію суддів Першої судової палати, до якої входять судді: Гулейков І. Ю., Олійник А. С., Усик Г. І., Яремко В. В.

Суддею-доповідачем Ступак О. В. у цій справі заявлено самовідвід.

Заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК Українисуддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК Українипитання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Зважаючи на те, що кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі та коли у стороннього спостерігача не могло б виникнути сумнівів у неупередженості судді та враховуючи те, що суддя Ступак О. В. брала участь у вирішенні цієї справи у суді касаційної інстанції та висловила свою позицію щодо заявленого ОСОБА_1 позову, тому з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо неупередженості судді, заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву судді Ступак Ольги В`ячеславівни про самовідвід задовольнити.

Справу передати для повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко