Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 729/398/16-ц

провадження № 61-24606св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2017 року у складі судді Бобрової І. О.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу як чоловіка і дружини з 01 січня 2004 року до 21 грудня 2015 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на підставі абзацу 2 частини третьої статті 297 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з необхідності додержання принципу юридичної визначеності, зазначив, що юридична необізнаність заявника не позбавляла її можливості звернутись до фахівців у галузі права для отримання консультацій у визначений законом строк для оскарження судового рішення, а тому відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду про неповажність причини пропуску строку на апеляційне оскарження є помилковими, суд їх дійшов без врахування конкретних обставин справи, значимості права заявника на апеляційне оскарження конкретного судового рішення. Суд не звернув уваги на той факт, що ОСОБА_2 не має юридичної освіти і послугами юриста під час розгляду справи не користувалась, а тому не змогла правильно оцінити оскаржуване рішення суду, не усвідомлювала його наслідки для неї як спадкоємця ОСОБА_6 , не розуміла сфери його застосування. Апеляційний суд не зважив на те, що лише після отримання заявником ухвали Бобровицього районного суду від 17 лютого 2017 року про відкриття провадження в іншій справі вона зрозуміла значимість оскажуваного рішення суду першої інстанції.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 надіслала на адресу суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність касаційної скарги, просила суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зазначає, що заявник визнає, що копію повного судового рішення отримала 07 серпня 2016 року, отже відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження. Крім того, під час розгляду справ судом було роз`яснено сторонам, у тому числі і ОСОБА_2 , їхні процесуальні права, серед яких і право на правову допомогу. ОСОБА_2 , усвідомлюючи можливі правові наслідки - заперечувала проти позову в частині встановлення відповідного факту та не заперечувала проти позову в частині визнання права власності на частину житлового будинку, а тому, твердження заявника про юридичну необізнаність є неспроможними.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, та витребувано її матеріали.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У справі встановлено, що рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу як чоловіка і дружини з 01 січня 2004 року до 21 грудня 2015 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2016 року ОСОБА_2 була присутня у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення (а.с. 116-117), копію повного судового рішення вона отримала 07 серпня 2016 року (а.с. 141).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З урахуванням змісту вказаної норми та правил обчислення процесуальних строків, строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції сплив 01 серпня 2016 року.

Проте представник ОСОБА_2 - Сааді Р. М. подав апеляційну скаргу лише 25 квітня 2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження більше як на вісім місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівського області від 03 травня 2017 року вказана апеляційна скарга була залишена без руху та запропоновано заявнику впродовж п`яти днів з дня отримання копії ухвали судді надати (надіслати) до суду апеляційної інстанції оригінал платіжного документу про сплату судового збору та надати належно засвідчений документ, що посвідчує право представника заявника - адвоката Сааді Р. М. станом на 20 квітня 2017 року подавати апеляційну скаргу від імені ОСОБА_2 Цією ж ухвалою встановлено, що заявником пропущено строк подачі апеляційної скарги, встановлений статтею 294 ЦПК України 2004 року, та надано тридцятиденний строк з дня отримання копії ухвали судді для подання заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

На виконання вказаної ухвали, 15 травня 2017 року заявником надано до суду оригінал квитанції № 12394197 від 13 травня 2017 року про сплату судового збору в сумі 3 003,44 грн. 07 червня 2017 року представником ОСОБА_2 - Сааді Р. М. надано до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2016 року. У клопотанні заявник просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не має юридичної освіти і послугами юриста під час розгляду справи у суді першої інстанції не користувалась, лише 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 усвідомила, а відповідно і довідалася про незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції та його вплив на її майнові права (обсяг спадщини), а тому вважав ці причини поважними.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2016 року відмовлено з тих мотивів, що вказані заявником причини є неповажними, юридична необізнаність ОСОБА_2 не позбавляла її можливості звернутися до фахівця у галузі права для отримання консультацій у визначений законом строк для оскарження судового рішення.

Верховний Суд погоджується із таким висновком апеляційного суду, оскільки ОСОБА_2 пропустила строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції без поважних причин, а тому суд апеляційної інстанції, діючи в межах дискреційних повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку на апеляційне оскарження за відсутності поважних причин, передбачених частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим і вважається виправданим у контексті забезпечення принципу правової визначеності, зокрема, якщо пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (рішення у справах «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року, остаточне від 29 січня 2016 року), відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (рішення у справи «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року). При цьому у кожному випадку прийняття національними судами рішення про поновлення строків на звернення до суду або на оскарження судового рішення, ЄСПЛ наголошує на необхідності перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків втручання у принцип res judicata (принцип остаточності судового рішення), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні у підставах для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Передбачене частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня1989 року).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Учасник процесу зобов`язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (частина третя статті 27 ЦПК України 2004 року).

Особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Крім того, кожна особа, яка бере участь у справі, сама визначає свою процесуальну поведінку.

Вказані заявником обставини для поновлення процесуального строку не пов`язані із непереборними та об`єктивними причинами, які перешкоджали чи могли бути перешкодою для подачі апеляційної скарги у строки, визначенні чинним законодавством України.

Слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Встановлено, що ОСОБА_2 розпорядилась своїми процесуальними правами на свій розсуд, не скористалась своїм правом на правову допомогу, під час розгляду справи у суді першої інстанції, погодилася із оскаржуваним судовим рішенням на час перебігу строку на його апеляційне оскарження та на час отримання копії повного судового рішення, не мала наміру оскаржувати його.

Отже, відповідно до обставин справи у ОСОБА_2 були відсутні причини непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою на рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд надав належну оцінку доводам представника відповідача, викладеним у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заявник посилається на те, що про можливу преюдиціальність оскаржуваного рішення та його значимість ОСОБА_2 дізналася лише після пред'явлення до неї іншого позову.

Проте такі доводи є необгрунтованими і не свідчать про поважність причин пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний