Дата документу 09.12.2019
Справа № 501/3092/19
09 грудня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за
1 ОСОБА_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 ,
2 ОСОБА_2 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 ,
3 ОСОБА_3 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_2
1 ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
2 ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
предмет та підстави позову: про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
учасники справи не з`явились
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1. 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Іллічівського міського суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
2. Позов обґрунтували тим, що квартира АДРЕСА_3 Травня належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
В спірній квартирі зареєстровано ОСОБА_4 , яка була співмешканкою старшого сина ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Відповідні особи в квартирі не проживають, житлом не користуються, не сплачують послуги за комунальні послуги, особистих речей відповідачів у квартирі немає.
3. Відповідачі відзиву (заперечень) на позов не надали.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
4. Позивачі надали заяву (а.с.74), в якій наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти прийняття заочного рішення.
5. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
6. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися без поважних причин, а позивачі не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
7. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
8. Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.21).
9. В спірній квартирі зареєстровано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.27).
10. З 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3 Травня не проживають, житлом не користуються, не сплачують послуги за комунальні послуги, особистих речей у квартирі немає, що підтверджується актом від 22.08.2019 року (а.с.28).
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
11. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
12. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України").
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
13. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідачів в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
14. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі "Савіни проти України").
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання "згідно із законом".
15. Досліджуючи питання чи "передбачено втручання у право відповідачів законом" Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України кодексу України (далі ЖК).
16. Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
17. Так, в даній ситуації втручання у право відповідачів здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідачі є колишніми членами сім`ї власників житла (позивачів), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім`ї.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів мають законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2) Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
18. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів "цілям", про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод позивачів (їх права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ними зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо "законної мети".
3). Чи було втручання "необхідним в демократичному суспільстві" (пропорційним).
19. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, "необхідним в демократичному суспільстві", Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
20. Отже, Суд при співставленні "балансу інтересів" враховує, що спірна квартира має статус користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідачі є колишніми членами сім`ї власників квартири і проживали в квартирі, як члени їх сім`ї, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
21. Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.
22. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
23. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не проживають в спірній квартирі з 2013 року.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачами в судове засідання не надано доказів, що вони проживають в спірній квартирі, користуються нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в квартирі.
25. При цьому, тривала відсутність відповідачів свідчить про те, що вони має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що відповідачі не є власниками житла, в якому проживають позивачі, а тому визнання відповідачів, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивачів), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що "втручання у право відповідачів" є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є "необхідним у демократичному суспільстві".
26. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 206, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд,
1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
2. Визнати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Іллічівський міський суд Одеської області.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
4. Повний текст рішення складено 09 грудня 2019 року.
Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області М.І.Петрюченко