Справа № 484/4925/19
Провадження № 2-о/484/171/19 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2019 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Панчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ; заінтересована особа Управління державної міграційної служби у Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, мотивуючи свої вимоги тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ташкент УзРСР, її батьками є: батько - ОСОБА_2 - вірменин, мати - ОСОБА_3 - українка. У 1994 році вона разом із батьками переїхала з Республіки Узбекистан до України. Її батьки отримали громадянство України відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадянство України».

В 2000 році заявниця отримала паспорт громадянина України. Згодом вона звернулась до Первомайського відділу УДМС України в Миколаївській області з метою заміни паспорта громадянина України у формі книжечки на ID картку.

При проведенні перевірки її паспорт був визнаний таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, і був вилучений та їй було запропоновано звернутись до Посольства Республіки Узбекистан в Україні про визначення належності або неналежності до іноземного громадянства.

Посольством їй видано довідку про те, що ні вона, ні її син не є громадянами Республіки Узбекистан. При повторному зверненні до Первомайського відділу УДМС України в Миколаївській області Арутюновій Д.В. усно було відмовлено та роз`яснено, що згідно наданої інформації, встановити її особу та належність до громадянства України не вбачається можливим та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт її постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року, або її близьких родичів.

Дід заявниці по материній лінії - ОСОБА_4 , 1904 року народження, проживав з сім`єю в селі Степківка Первомайського району Миколаївської області. Під час колективізації відмовився вступити в колгосп, за що його було виселено до Узбекистану. Даний факт підтверджується Рішенням № 80 від 09.08.1993 року комісії Первомайської райради по відновленню прав реабілітованих громадян.

В Узбекистані ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася її мати - ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_3 мати одружилася з її батьком і змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Про зверненні до Первомайського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про надання інформації про наявність актового запису про народження дідуся - ОСОБА_4 , 1904 року народження, отримала відповідь, що актові записи зберігаються у відділі 75 років і наявні книги лише починаючи з 1944 року. Книги актових записів по 1943 рік передані до Державного архіву Миколаївської області. До Державного архіву був надісланий запит про надання інформації, але відповіді на даний час не отримано.

На даний час ОСОБА_1 не має будь-якого громадянства та не має жодного документу, що підтверджує її особу.

Встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 року, її діда ОСОБА_4 , 1904 року народження, має для неї юридичне значення та необхідне їй для набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Заявниця в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, підтримала заявлені вимоги, викладені в заяві в повному обсязі та просила про їх задоволення.

07.11.2019 р. від УДМС України в Миколаївській області надійшли письмові заперечення, в яких було зазначено правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових та службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України», де заперечували проти задоволення заяви посилаючись на наступне.

Заявник просить суд встановити факт народження та постійного проживання свого дідуся - ОСОБА_4 , 1904 р.н., на території України до 24 серпня 1991 року включно.

Проте, не надано жодного документа щоб підтверджував факт народження або постійного до 24 серпня 1991 року проживання, включно, на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або як сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), свого дідуся ОСОБА_4 .

Від так, рішення № 80 від 09.08.1993 року лише підтверджує факт вислання визначеної особи та не знаходження на постійних підставах її на території України до 24.08.1991 року включно.

Разом з тим, як стверджує сам заявник та матеріалами справи підтверджено, мати заявника - ОСОБА_5 , народилась в ОСОБА_7 , а сама заявниця разом з батьками прибула на територію України лише у 1994 році.

Батьки заявниці були прийняті до громадянства України відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадянство України», як особи без громадянства, які прибули у 1994 році з Республіки Узбекистан по паспортам колишнього СРСР, зразка 1974 року.

Від так ст. 9 Закону України «Про громадянство України» передбачає, що умовами прийняття до громадянства України є: визнання і дотримання Конституції України та законів України; подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців); безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років;отримання дозволу на імміграцію; володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування; наявність законних джерел існування.

Заявниці було роз`яснено, що вона має підстави для оформлення дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п.1 ч. 3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як дитина громадянина України. У подальшому, після документування посвідкою на постійне проживання в Україні, заявниця матиме підстави для прийняття до громадянства України відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадянство України».

У відповіді на заперечення, заявниця зазначила, що її дід, ОСОБА_4 , є репресованою особою відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років». Вказаним Законом він був реабілітований посмертно, що підтверджується рішенням № 80 від 09.08.1993 року (копія є в матеріалах справи).

Враховуючи, що у 1917-1991 роках комуністичним тоталітарним режимом та його репресивними органами здійснювалася політика державного терору, унаслідок чого мільйони людей зазнали репресій з політичних, соціальних, класових, національних, релігійних та інших мотивів, були позбавлені життя, волі, майна, депортовані, заслані, вислані на спецпоселення за межі України та СРСР, примусово переселені, виселені, позбавлені громадянства, позбавлені чи іншим чином обмежені у своїх громадянських правах і свободах, зазнали катувань, переслідувань щодо себе та членів своєї сім`ї, інших фізичних чи моральних страждань, мій дід не мав змоги вільно повернутися на батьківщину.

Стаття 4 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» зобов`язує поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Відповідно до п. 28 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (ч. 1 ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту: 6) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Отже, заінтересована особа в даній ситуації помилково бере до уваги лише факт постійного проживання, і ігнорує факт народження ОСОБА_4 на території України та відсутність об`єктивної можливості вільно повернутися на батьківщину.

Керуючись положеннями Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Закону України «Про громадянство України», Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» просила встановити факт його проживання на території України до 24.08.1991 року.

Суд, дослідивши письмові докази, заперечення та пояснення сторін по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ташкент УзРСР, дідом якої по материній лінії є ОСОБА_4 , 1904 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження заявниці (а.с.5-6), копією свідоцтва про укладення шлюбу батьків заявниці (а.с.9), копією свідоцтва про народження матері заявниці (а.с.10).

Батьки заявника були прийняті до громадянства України відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадянство України», як особи без громадянства, які прибули у 1994 році з Республіки Узбекистан по паспортам колишнього СРСР, зразка 1974 року.

ОСОБА_4 , 1904 року народження, проживав з сім`єю в селі Степківка Первомайського району Миколаївської області. Під час колективізації відмовився вступити в колгосп, за що його було виселено до Узбекистану. Даний факт підтверджується Рішенням № 80 від 09.08.1993 року комісії Первомайської райради по відновленню прав реабілітованих громадян (а.с. 16-17).

ОСОБА_4 , є репресованою особою відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років». Вказаним Законом він був реабілітований посмертно, що підтверджується рішенням № 80 від 09.08.1993 року.

Враховуючи, що у 1917-1991 роках комуністичним тоталітарним режимом та його репресивними органами здійснювалася політика державного терору, унаслідок чого мільйони людей зазнали репресій з політичних, соціальних, класових, національних, релігійних та інших мотивів, були позбавлені життя, волі, майна, депортовані, заслані, вислані на спецпоселення за межі України та СРСР, примусово переселені, виселені, позбавлені громадянства, позбавлені чи іншим чином обмежені у своїх громадянських правах і свободах, зазнали катувань, переслідувань щодо себе та членів своєї сім`ї, інших фізичних чи моральних страждань, мій дід не мав змоги вільно повернутися на батьківщину.

Стаття 4 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» зобов`язує поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Відповідно до п. 28 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту: 6) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України.

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Підстави та порядок встановлення належності до громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади урегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. № 2235-ПІ (далі закон), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (із змінами).

За положеннями ч. 1 ст. 8 Закону та п. п. 25,44 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УPCP) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання батька заявника на території України.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження того, що дід заявниці ОСОБА_4 був репресованою особою відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років» та був реабілітований посмертно, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); заінтересована особа: Управління державної міграційної служби у Миколаївській області (адреса: вул. Декабристів, 5-А, м. Миколаїв, ) про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4 , 1904 року народження, народився і постійного проживав на території України до 24 серпня 1991 року та є дідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Дата складання повного тексту рішення - 16.12.2019 року.

Суддя: