Справа № 484/5600/18
Провадження № 22-ц/812/303/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження за відсутності учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2018 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Медведєвою Н.А., за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А

У грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із дня видачі судового наказу та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2018 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з'ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального права, а тому просила про її скасування та видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно з ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пункті 1 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про відмову у видачі судового наказу розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги, які заявлені заявником, не відповідають положенням ч.4 ст.161 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З аналізу зазначеної вище норми права вбачається, що умови, за якими може бути виданий судовий наказ за вимогами про стягнення аліментів, визначаються частинами (як то 1/4; 1/3; 1/2) та максимальним розміром аліментів (не більше 10 прожиткових мінімумів).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 заявила вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Отже, у заяві про видачу судового наказу, містяться вимоги, які не передбачені ч.4 ст.161 ЦПК України, щодо стягнення з ОСОБА_5 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому у суду були підстави для відмови у видачі судового наказу про стягнення аліментів з підстав невідповідності зазначеної заяви положенням ч.4 ст.161 ЦПК України, враховуючи те, що відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу та є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню ( п.1-1 ч.1 ст.3 Закон України «Про виконавче провадження»).

У зв'язку з наведеним суд вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону, відмова у видачі судового наказу з зазначених вище підстав не позбавляє права заявниці звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Крім того, видача судового наказу за результатами перегляду справи у суді апеляційної інстанції, про що просить ОСОБА_2, положеннями п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України не передбачена.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 368,374, 375, 381,381 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Текст постанови складено 29 січня 2019 року.