Провадження № 2/344/1862/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

28 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Бабій О.М.,

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу одного із батьків,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з наведеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В подальшому прізвища дитини змінено на «ОСОБА_4». Позивач має намір поїхати з дитиною за кордон у спортивних цілях, оскільки хлопець займається у спортивному гуртку та на даний час є провідним гравцем у футбольній команді. Відповідач уникає розмови з нею, а тому вона змушена звернутись із захистом прав дитини до суду. За вказаних обставин просила суд надати їй або уповноваженим нею особам дозвіл на оформлення дитині проїзних документів до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме: країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії, та країн Південної Азії й Південно-Східної Азії, Англії, ОАЕ, США, Канади, Турецької Республіки та інших країн, до 31 грудня 2022 року без згоди батька ОСОБА_3 та дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон у ці країни та період без згоди батька.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суд не повідомив.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 11 липня 2018 року Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с.10) сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

В силу дії ч. ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

У відповідності до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Таким чином, розглядаючи спір щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди одного із батьків суд зобов'язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків, враховуючи його тимчасовий характер, не стосується питання місця проживання дитини та не повинно порушувати прав щодо дитини того з батьків, без згоди якого такий дозвіл надається.

Малолітній ОСОБА_4 займається у спортивному гуртку, є гравцем футбольної команди. Участь у спортивних змаганнях створюють необхідність виїзду за кордон. При цьому відповідач по справі такої згоди на виїзд за кордон не надає. Дану поведінку відповідача суд розцінює як таку, що суперечить інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачу.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що дозвіл на виїзд за кордон дітей з один із батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення (справа № 14-244цс18 від 04 липня 2018 року).

Однак, позивач у позовній заяві просить суд надати їй дозвіл на виїзд малолітнього сина за межі України без згоди батька до кінця 2022 року, тривалістю не більше 90 календарних днів впродовж кожного року, що в свою чергу суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, та може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Тому такий дозвіл слід надати до 01 лютого 2020 року включно.

При цьому вимога про надання дозволу на виїзд дитини за кордон до країн Південної Азії й Південно-Східної Азії, та інших країн, є нечіткою та суперечить процедурі надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон, яка передбачає визначення конкретної країни прямування.

А тому дозвіл слід надати на виїзд за кордон до країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії, Англії, ОАЕ, США, Канади, Турецької Республіки, в межах заявлених позовних вимог.

Суд вважає вимогу позивача про надання дозволу на оформлення проїзних документів без згоди батька, такою що позбавлена правових підстав для задоволення, оскільки вищенаведені підзаконні нормативно-правові акти не встановлюють обов'язкову наявність судового рішення про надання такої згоди, для реалізації права на виготовлення документів на виїзд за кордон дитини без дозволу одного із батьків.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд вважає, що відшкодуванню підлягають тільки ті витрати, які були документально підтвердженими сторонами в процесі розгляду справи.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач понесла 740 грн. витрат по оплаті судового збору, а тому дана сума підлягає відшкодуванню зі сторони відповідача.

Факт понесення сторонами інших судових витрат не підтверджено матеріалами справи.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 141, 155, 157 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного Кодексу України керуючись ст.ст. 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 280-283 Цивільного процесуального Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу одного із батьків - задовольнити частково.

Надати дозвіл малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за кордон - до країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії, Англії, ОАЕ, США, Канади, Турецької Республіки, на період з дати набрання цим рішення законної сили по 01 лютого 2020 року включно, тривалістю не більше 90 календарних днів впродовж кожного року, в супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, або уповноважених нею осіб, без згоди батька ОСОБА_3.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати по оплаті судового збору в розмірі 740 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.