Справа № 324/1573/19
Провадження № 2/324/683/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

за участю секретаря судового засідання Божко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13 вересня 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 12 червня 2019 року до нього звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням позичити йому 20350,00 грн. Позивач погодився позичити відповідачу 20350,00 грн. за умови повернення йому зазначеної суми до 01 серпня 2019 року, про що вони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав позивачу розписку про отримання грошей. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору позики у вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього усно з вимогою повернути позичені гроші, однак ОСОБА_2 гроші не повернув. Зважаючи на викладене, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20350,00 та судові витрати. Справу просив розглядати без його участі та без участі його представника (а.с.4).

Учасники справи належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду справи.

Відповідач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначив, що він визнає, що писав розписку, але розписку його примусив написати ОСОБА_1 . ОСОБА_2 кошти не брав, тому боргу перед позивачем він не має. Довести це у суді він не може, позовні вимоги не визнає, просить у позові відмовити, судове засідання провести без нього без фіксації технічними засобами (а.с.25).

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, не визнання позову відповідачем і ненадання ним відзиву на позов і будь-яких заперечень на обґрунтування своєї позиції, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 12 червня 2019 року відповідач ОСОБА_2 склав і підписав розписку, в якій зазначив, що він 12 червня 2019 року отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 20350,00 грн., які зобов`язується повернути в строк до 01 серпня 2019 року. Розписка написана власноруч та ним підписана (а.с.6).

Таким чином, докази на підтвердження укладення договору позики, надані позивачем, відповідають вимогам ст.1047 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подавав, хоча 24 жовтня 2019 року звертався до суду з заявою про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з необхідністю звернутись до адвоката (а.с.21).

У своїй заяві від 09 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_2 визнав факт підписання ним вказаної розписки, проте заперечував факт отримання ним грошей від позивача без зазначення доказів цього.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач в установленому порядку не оспорив складену ним розписку за договором позики від 12 червня 2019 року.

Крім цього, суд не приймає до уваги наведені відповідачем мотиви, через які ОСОБА_2 не визнає позов, оскільки жодних належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин відповідач до суду не надав.

Пояснення відповідача не є тими засобами, на підставі яких суд відповідно до вимог ст.76 ЦПК України встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.76, ст.92 ЦПК України пояснення сторін у справі стають доказами у цій справі лише за умови їх допиту як свідків із попередженням про кримінальну відповідальність.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.4, 12, 81, 141, 247 ч.2, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу у розмірі 20350 (двадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок, судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, а всього стягнути 21118 (двадцять одну тисячу сто вісімнадцять) гривень 40 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається через Пологівський районний суд Запорізької області до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Кацаренко І.О.