Справа № 485/1469/19
Провадження № 2/485/744/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтки І.А.,

секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами, які у подальшому уточнив, та просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідачка ОСОБА_2 доводиться йому колишньою дружиною, значиться зареєстрованою у належній йому квартирі, але з січня 2016 року у ній не проживає без поважних причин. Реєстрація відповідачки перешкоджає йому розпорядитися своєю власністю. Відповідачка разом з їх донькою постійно проживає в м.Полтава, проте відмовляється знятися з місця реєстрації у добровільному порядку.

В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Позивач подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2 також подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю, оскільки дійсно більше одного року не проживає за місцем реєстрації. Як вбачається з поданої заяви відповідачка фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , добровільно знятися з місця реєстрації не має можливості, у зв"язку з тим, що проживає в іншій області.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . На підтвердження такого позивачем надано копію договору купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В. та зареєстрованого у реєстрі за №1372; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20959050 від 18 листопада 2008 року, виданого Снігурівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, реєстраційний №18256386, номер запису: 266 в книзі: 1а; технічний паспорт на квартиру (а.с.6-8).

Згідно з Додатком №1 до розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації №197-р від 21 травня 2016 року вулицю Пархоменка перейменовано на вулицю Остапа Вишні (а.с.12-15).

22 січня 2009 року у вказаній квартирі, за згоди власника, була зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка на той час доводилася йому дружиною, що підтверджується копією будинкової книги за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.9-11).

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 березня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.17).

Згідно з актом депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Зиньковського Ю ОСОБА_3 Г. від 10 вересня 2019 року, посвідченого заступником міського голови Вітенко Г.З., що підтвердили сусіди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але з листопада 2015 року за вказаною адресою не проживає (а.с.19).

Позивач зазначає, що відповідачка змінила місце проживання та разом з дитиною з січня 2016 року проживають в м.Полтава.

Таким чином, відповідачка не є членом сім"ї власника житла, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 383, 391 ЦК України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16).

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідачки ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання тривалий строк, а саме з січня 2016 року, тобто понад три роки, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі останньої в утриманні будинку чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачки понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі, при цьому реєстрація відповідачки створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

Судові витрати з відповідачки позивач просив не стягувати.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 142, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Аніва Сахалінської області Російської Федерації, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 17.12.2019р.

Суддя