КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Київ

Справа № 752/16885/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Європейський страховий альянс» про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

В серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Європейський страховий альянс» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.07.2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Європейський страховий альянс» було укладено угоду № 37859 по програмі страхування «Автоексперт», відповідно до якої належний позивачу автомобіль «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований, окрім іншого, і на випадок дорожньо-транспортної пригоди. 13.11.2017 року о 20-00 год. в с. Степанці по вул. Київській відбулась аварія за участю автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням чоловіка позивача - ОСОБА_2 . Позивач вчасно повідомила відповідача про зазначену подію, останнім дану пригоду було визнано страховим випадком та позивачу було сплачено страхове відшкодування в сумі 116 337 грн. 40 коп.

Однак, позивач вважає, що виплачений розмір страхового відшкодування є необґрунтовано заниженим та не відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Всі документи страховою компанією були отримані 08.01.2018 року, однак, її звернення щодо перерахунку коштів тривалий час ігнорувались відповідачем, в зв`язку з чим вона звернулась до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 з метою проведення оцінки вартості матеріального збитку автомобіля. Відповідно до звіту ФОП ОСОБА_3 від 28.02.2018 року № 129, ринкова вартість автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 склала суму в розмірі 267120 грн., вартість відновлювального ремонту - 241393,87 грн., ринкова вартість пошкодженого автомобіля - 25726 грн. Приймаючи до уваги викладені у звіті дані, позивач вказує, що автомобіль є повністю загиблим. Оскільки між позивачем та відповідачем угоди щодо розміру страхового відшкодування не досягнуто, позивач, взявши до уваги граничний розмір страхового відшкодування (250000 грн.) та ринкову вартість автомобіля після ДТП (25726 грн.), вважає, що належна сума страхового відшкодування є 224274 грн. Оскільки відповідачем їй було перераховано суму в розмірі 116 337 грн. 40 коп., позивач вказує, що сума недоплаченого страхового відшкодування складає - 107 936 грн. 60 коп., яку вона просить стягнути з відповідача на її користь в примусовому порядку, оскільки в позасудовому порядку врегулювати спір неможливо, в зв`язку з ігноруванням відповідачем її звернень. Крім того, позивач вважає, що розмір пені виплачений їй відповідачем також є заниженим, та складає за період з 15.02.2018 року по 31.07.2018 року суму в розмірі 11106,71 грн., а тому з урахуванням виплати відповідачем пені в сумі 2986,48 грн., просить суд стягнути з відповідача на її користь суму недоплаченої пені в розмірі 8120,23 грн.

В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 107936,60 грн. та пеню за період з 15.02.2018 р. по 14.02.2019 р., що за мінусом вже виплаченої суми пені в розмірі 2986,48 грн., що складає суму в розмірі 18659,57 грн., а також витрати на проведення оцінки в сумі 2000 грн., витрати на нотаріальне посвідчення довіреності в сумі 350 грн. та судові витрати в сумі 1289,45 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на його необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказувала, що не звернув увагу на заперечення позивача про те, що звіт №18030-64880 від 24.01.2018 року, складений оцінювачем ОСОБА_4 , та звіт №18/18 від 19.01.2018 року, складений судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_5 не можливо брати до уваги, оскільки відповідач для вирахування належного позивачу страхового відшкодування всупереч умовам договору №37859, а саме примітки 8 п.7.10.2.1 частини 2, ставить перед оцінювачем ОСОБА_4 питання не про визначення вартості залишків пошкодженого ТЗ, а ставить питання провести вартість утилізації після ДТП пошкодженого автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 та бере за основу при розрахунку страхового відшкодування суму утилізації пошкодженого транспортного засобу в розмірі - 135 162 грн. 60 коп.

Звертає увагу на те, що звіт №18030-64880 від 24 січня 2018 року не можливо брати до уваги, оскільки він складений з порушенням, адже оцінювач ОСОБА_4 при складанні даного звіту порушив ст. 5.1 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Щодо висновку автотоварознавчого дослідження №18/18 від 19.01.2018 року, який був складений судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_5, він є не повним, зважаючи на те, що був проведений не повний огляд автомобіля, та не повністю були вказані всі приховані дефекти. Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на обґрунтовані заперечення проти даних звітів позивача, а також той факт, що відповідач сам при визначенні розміру заподіяної шкоди посилається лише на звіт ОСОБА_4 , це підтверджується інформацією у в п.п. 3. Страхового акту № 2430/17/50/ТР25/00/2.

Зазначає, що відповідач ігнорував не тільки питання щодо перерахунку коштів, він ігнорував всі письмові запити, які направляв позивач. Саме така поведінка відповідача і змусила позивача звернутись до ОСОБА_3 , який є суб`єктом оціночної діяльності з проханням провести оцінку вартості матеріального збитку її транспортного засобу.

Стверджує, що до уваги необхідно брати звіт №129, складений ФОП ОСОБА_3 28 лютого 2018 року. Саме з цих причин позивач і не зверталась з клопотанням про проведення судової експертизи та вважала, що цих доказів буде достатньо для суду. Суд не роз`яснив позивачу, що вона має право звернутись з клопотанням про проведення судової експертизи та не повідомив, що доказів у справі недостатньо.

Вказує, що суд помилково прийшов до висновку, що Національна комісія по регулюванню ринків фінансових послуг України повідомила позивача про те, що порушень з боку відповідача виявлено не було, що міститься в листі від 10.05.2018 року № 4999/13-12. Однак, в даному листі така інформація відсутня.

Зазначає про те, що суд першої інстанції в рішенні посилається на те, що документів, які б підтвердили факт оплати послуг ремонту пошкодженого автомобіля матеріали справи не містять. Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує про те, що даний транспортний засіб після ДТП 13.11.2017 року є таким що зазнав повної загибелі, оскільки вартість відновлювального ремонту ТЗ перевищує 75% вартості ТЗ до ДТП та не бере до уваги, що розрахунок належного транспортного засобу проводиться на підставі п.п. 7.10.2 ч.2 договору №37859 від 25.07.2017 року, а саме: - «... як різниця між ринковою вартістю ТЗ на момент настання страхового випадку та вартістю залишків пошкодженого ТЗ...».

Крім того, вважає, що сума пені зі сторони страховика занижена. Згідно п.п.8.7. договору № 37859: «Виплата страхового відшкодування, за виключенням випадку «Викрадення» здійснюється протягом 10 - робочих днів з моменту прийняття рішення про виплату». ПрАТ «СК «Європейський Страховий Альянс» рішення про виплату було прийнято 31 січня 2018 року, доказом чого є страховий акт № 2430/17/50/ТР25/00/2. Тобто кінцева дата проведення оплати належного позивачу страхового відшкодування - 15 лютого 2018 року. При розрахунку пені позивач керувалась п.п.4.4.3 договору № 37859, а саме: « при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений Договором строк (п.8.7., 8.8). Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну сплату страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику, на його вимогу, пені за кожен день прострочення платежу у розмірі, облікової ставки Національного банку України, але не більше 5% суми страхового відшкодування».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий альянс» - Чала І.М. вважає рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що розрахунок суми страхового відшкодування, визначений звітом № 129 від 28.02.2018 року, що виконав суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , не може бути взятий до уваги, оскільки складений з численними порушеннями. Так, оцінювачем позивача не було враховано попереднього отримання пошкоджень кузова в ДТП, що сталося 01.07.2017 pоку, а тому коефіцієнт фізичного зносу згідно даного звіту не розраховувався взагалі і визначений як 0, що є порушенням п.7.39 Методики. Крім того, звіт позивача складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 станом на 28.02.2018 pоку, що є грубим порушенням нормативних актів, регулюючих проведення оцінки. Оскільки суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 невірно визначив коефіцієнт фізичного зносу, що є необхідною умовою при розрахунку, не врахувавши попереднє ДТП з даним транспортним засобом, здійснив оцінку станом через 2,5 місяця після ДТП, а тому й вартість відновлювального ремонту, ринкова вартість теж визначена невірно і не може бути прийнята до уваги. Таким чином, порядок розрахунку вартості відновлювального ремонту, ринкова вартість транспортного засобу згідно звіту, наданого ОСОБА_1 , є необґрунтованим та таким, що не може бути законною підставою для проведення доплати страхового відшкодування. Отже, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства.

Вказує, що позивач не надав доказів того, що висновок експерта відповідача є необґрунтованим та/або складений з порушенням вимог чинного законодавства і тому не може бути прийнятий для визначення суми страхового відшкодування.

Відповідач помилково перерахував ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення суму пені, більше, ніж передбачено договором, на 1493,24 грн. Тому твердження про доплату пені і суми страхового відшкодування безпідставні.

Звертає увагу на те, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, здійснила перевірку матеріалів страхової справи та наданого висновку позивача і звіту по залишкам, на підставі скарги ОСОБА_1 . Вказаний державний контролюючий регуляторний орган не виявив порушень законодавства при розрахунку та виплаті страхового відшкодування відповідачем. Тому вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення витрат суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , оскільки здійснення оплати експертних послуг за власним бажанням позивача без узгодження із страховиком - відповідачем не передбачена договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача були відсутні законні підстави для проведення оцінки із власної ініціативи та, на думку суду, страховою компанією в межах закону були вжиті заходи, спрямовані на належне виконання вимог договору та виплату відповідної суми страхового відшкодування, зазначена сума відповідачем була виплачена та виплачена відповідно була і сума пені. Доводи сторони позивача про те, що відповідачем ігнорувались її звернення, в зв`язку з чим вона вимушена була самостійно звернутись для проведення оцінки майна, судом до уваги не прийняті, оскільки ці твердження повністю спростовані наданими стороною відповідача доказами, зокрема, письмовими відповідями відповідача, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, суд зазначив, що в ході розгляду справи стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог не було заявлено клопотань в частині призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а відтак доводи позову в частині неправильності визначення розміру шкоди, проведеної на замовлення відповідача, - є хибними та недоведеними. Також, суд посилався на те, що позивач не оскаржувала рішення страховика про виплату їй страхової суми в порядку, передбаченому п. 36.7 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності». Документів, які б підтвердили факт оплати послуг ремонту пошкодженого автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , матеріали справи також не містять. Також відсутні достатні підстави для стягнення з відповідача пені, оскільки в ході розгляду справи стороною позивача не доведено неналежне виконання договірних зобов`язань відповідачем та вимоги про стягнення пені після виплати страхового відшкодування є хибними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 25.07.2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Європейський страховий альянс» було укладено договір страхування № 37859 по програмі страхування «Автоексперт», відповідно до якої належний позивачу автомобіль «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований, окрім іншого, і на випадок дорожньо-транспортної пригоди. Страхова сума становить 250000,00 грн. (т.1 а.с.9-13, 107, 108).

13.11.2017 року о 20-00 год. в с. Степанці по вул. Київській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням чоловіка позивача - ОСОБА_2 (т.1 а.с.14).

15.11.2017 року позивач повідомила ПрАТ «Європейський страховий альянс» про зазначену подію, що не заперечувалось стороною відповідача. (т.1 а.с.94).

Згідно з п. 7.2. ч.2 договору страхування № 37859, після одержання заяви про настання страхового випадку та договору, страховик (його уповноважена особа) здійснює огляд пошкодженого ТЗ/ДО або майна потерпілого. Дата огляду узгоджується сторонами, а результати огляду зазначаються в протоколі огляду (дефектній відомості) ТЗ.

24.11.2017 року було проведено огляд застрахованого транспортного засобу за участю позивача, про що складено відповідний акт (т.1 а.с.95-98).

05.01.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (т.1 а.с.15).

Відповідно до п. 6.1.8 ч.2 договору страхування № 37859, визначення факту настання страхового випадку здійснюється страховиком на підставі документів, які підтверджують понесені витрати чеки, платіжні доручення, акти виконаних робіт) або розмір збитку (експертиза, висновок страховика) або погоджені страховиком (п.7.5.1 частини 2) рахунки-фактури СТО.

Відповідно до п. 7.9 ч.2 договору страхування № 37859, під повною загибеллю розуміють такий ступінь пошкодження ТЗ, при якому вартість його ремонту (з врахуванням умов її 7.10.3 частини 2 договору) складає 75% і більше ринкової вартості ТЗ на момент настання страхового випадку.

Відповідно до п. 5.1.2 ч.1 договору страхування № 37859, страхова сума визначена у розмірі 250 000 грн. ліміт відшкодування.

Згідно з прим. 7 п. 7.10.2.1 ч. 2 договору страхування № 37859, у випадку, якщо ринкова вартість ТЗ на момент настання страхового випадку більше ліміту відшкодування страховика - при розрахунку використовується величина ліміту відшкодування страховика -250 000 грн.

Згідно зі звітом № 18030-64880, складеним 24.01.2018 року ФОП ОСОБА_4 , ринкова вартість автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 склала суму в розмірі - 263 220 грн., а вартість утилізації пошкодженого автомобіля суму в розмірі 135 162,60 грн. (т.1 а.с.51-59).

В страховому акті від 24.01.2018 року зазначено, що вартість відновлювального ремонту становить 205 122 грн. 17 коп., яка визначена на підставі калькуляції Аудатекс № 2430/12 КАС від 05.12.2017 року ( а.с. 118, т. 1).

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу позивача перевищує 75% ринкової вартості ТЗ, а тому автомобіль визнається таким, що зазнав повну загибель.

Зазначена обставина позивачем не заперечується.

Пунктом 7.10.2.1 ч.2 вказаного договору передбачено, що розмір страхового відшкодування за ризиками КАСКО розраховується в межах ліміту відшкодування при повній загибелі ТЗ за рішенням страховика, як різниця між ринковою вартістю ТЗ на момент настання страхового випадку та вартістю залишків пошкодженого ТЗ. При цьому ТЗ залишається у страхувальника.

Згідно з прим. 8 п. 7.10.2.1 ч. 2 вказаного договору вартість залишків пошкодженого ТЗ визначається шляхом проведення автотоварознавчої експертизи (дослідження), або за письмовою угодою страховика і страхувальника.

Відповідно до страхового акту ПрАТ «Європейський альянс» від 31.01.2018 року № 2430/17/50/ТР25/00/2, страхова виплата позивачу складала суму в розмірі 116 337,40 грн., та підлягала сплаті шляхом перерахування на рахунок позивача суми в розмірі 113438,15 грн., та зарахування в якості несплачених часток страхового платежу за договором страхування в розмірі 2899,25 грн. (т.1 а.с.36).

При визначенні суми страхового відшкодування відповідачем було прийнято до уваги висновок № 18-18 автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , складений 19.01.2018 року експертом автотоварознавцем ОСОБА_5 , відповідно до якого вартість матеріального збитку з технічної точки зору склала суму в розмірі 135 733 грн. 37 коп. (а.с.40-51), а також звіт № 18030-64880, складений 24.01.2018 року ФОП ОСОБА_4 , відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 склала суму в розмірі - 263 220 грн., а вартість утилізації пошкодженого автомобіля суму в розмірі 135 162 грн. 60 коп. (т.1 а.с.51-59).

Крім того, у справі наявний розрахунок суми страхового відшкодування до зазначеного страхового акту та висновок щодо розміру заподіяної шкоди (т.1 а.с.117-118).

02.02.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в які просила повідомити про розмір та час виплати належного їй страхового відшкодування (т. 1 а.с.16-17).

Листом від 02.03.2018 року № 464/1/13, відповідач надав вичерпну відповідь на зазначену заяву позивача із зазначенням сум, які підлягають сплаті позивачу (т. 1 а.с.131).

В період з 02.03.2018 року по 21.03.2018 року відповідачем було виплачено шляхом перерахування позивачу суму в розмірі 113 438,15 грн. (т.1 а.с.120-127), а також проведено взаємозалік на суму 2899,25 грн. (т. 1 а.с.122).

16.03.2018 року позивач звернулась із претензією до відповідача, та 30.03.2018 року зі скаргою до Національної комісії , що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг України, посилаючись на необґрунтоване заниження страхової виплати відповідачем (а.с.60-65).

20.04.2018 року позивачу було виплачено суму пені за страховим актом в сумі 2986,48 грн. (т. 1 а.с.129).

Листом від 10.05.2018 року № 4999/13-12, Національна комісія , що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг України надала детальну відповідь з приводу звернення позивача та повідомивши про те, що комісією було здійснено перевірку матеріалів страхової справи та порушень законодавства при розрахунку та виплаті страхового відшкодування ПрАТ «Європейський альянс» не виявлено та роз`яснено право звернення до суду за захистом своїх прав (т.1 а.с.66-68).

Крім того, на звернення позивача від 25.05.2018 року та 30.05.2018 р., відповідачем були надані відповіді та запитувані позивачем документи (т.1 а.с.132-133).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції про те, що страховою компанією в межах закону були вжиті заходи, спрямовані на належне виконання вимог договору та виплату відповідної суми страхового відшкодування, зазначена сума відповідачем була виплачена, а також сплачена сума пені.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для виплати суми страхового відшкодування в розмірі, визначеному позивачем на підставі звіту № 129 про оцінку автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 28.02.2018 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 28.02.2018 року було проведено оцінку автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 та складено звіт № 129.

Відповідного до вказаного звіту № 129 про оцінку автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , ринкова вартість автомобіля складає суму в розмірі 267 120 грн., вартість відновлювального ремонту - 241 393 грн. 87 коп., коефіцієнт фізичного зносу 0, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ - 241 393 грн. 87 коп., вартість матеріального збитку - 241 393 грн. 87 коп., ринкова вартість пошкодженого автомобіля після ДТП - 25 726 грн. (т.1 а.с.20-35).

Відповідно до п.1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методикою визначено, що фізичний знос КТЗ (його складників) Ез - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Відповідно до п. 7.38 Методики, значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно з пп. б) п. 7.39 Методики, винятком стосовно використання зазначених вимог є якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок якої отримав пошкодження у вигляді деформації правого порогу кузову.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 03.07.2017 року ПрАТ «Європейський альянс» було проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 2900 грн., відповідно до умов договору страхування №39791 від 26.07.2016 p., який діяв на момент даного ДТП, що підтверджується поясненнями ОСОБА_1 , протоколом огляду транспортного засобу, заявою про виплату страхового відшкодування від 03.07.2017 р. та рахунком-фактурою № 11 від 05.07.2017 року (т.1 а.с. 100-104).

На момент огляду автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , після ДТП, що сталася 13.11.2017 pоку, пошкодження порогу були відсутні, що свідчить про факт відновлення попереднього пошкодження.

Висновком автотоварознавчого дослідження № 18/18, який був складений 19.01.2018 року судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 191 556 грн. 82 коп. Коефіцієнт фізичного зносу складає 0,38 (стор. 7 Висновку).

Разом з тим, як вбачається зі Звіту № 129 від 28.02.2018 року, здійсненого на замовлення позивача оцінювачем ФОП ОСОБА_3 не було враховано попереднього отримання пошкоджень кузова в ДТП, що сталося 01.07.2017 pоку, а тому коефіцієнт фізичного зносу згідно даного Звіту не розраховувався і визначений як «0» (т. 1 а.с. 23), що є порушенням п.7.39 Методики.

Відповідно до ч. 2 п. 32 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1440 від 10 вересня 2003 p., для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.

З матеріалів справи вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 було проведено оцінку автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 станом на 28 лютого 2018 року, тобто через 2,5 місяця після ДТП, що суперечить положенням нормативних актів, регулюючих проведення оцінки, зокрема Методики та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

За викладених обставин порядок розрахунку вартості відновлювального ремонту, ринкова вартість транспортного засобу, визначених Звітом № 129 від 28.02.2018 року, наданого ОСОБА_1 , є неповним, а тому вказаний звіт не може бути прийнятий судом як належний доказ.

Крім того, позивач не спростувала та не надала доказів того, що висновок експерта, складений на замовлення ПрАТ «Європейський альянс» є необґрунтованим, складеним з порушенням вимог чинного законодавства і тому не може бути прийнятий для визначення суми страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування наданого відповідачем Звіту щодо визначення вартості залишків транспортного засобу, з тих підстав, що в ньому розрахована вартість утилізації після ДТП, колегія суддів до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092, закріплене визначення поняття залишків як утилізаційної вартості транспортного засобу: - п.2.2 утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних придатних до експлуатації складників; - п. 7.17 якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ; - п. 7.18 вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися; - п. 7.23 якщо ринкова вартість технічно справних складників менша за суму вартості робіт з їх демонтування та витрат, пов`язаних з їх продажем у регіоні, то вартість оцінюваного КТЗ дорівнює вартості металобрухту складників, що залишилися, з урахуванням витрат на утилізацію.

Отже положенням нормативних актів, регулюючих проведення оцінки не визначено поняття вартості залишків ТЗ після ДТП, а закріплено поняття утилізаційної вартості ТЗ, що включає в себе справні придатні до експлуатації складники ТЗ, вартість металобрухту складників, що залишилися, з урахуванням витрат на утилізацію, за вирахуванням вартості демонтажу складників, а тому визначення, здійснені спеціалістом ОСОБА_4 у Звіті про вартість утилізації пошкодженого транспортного засобу, не піддаються сумніву колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не роз`яснив позивачу, що для задоволення позовних вимог у справі недостатньо доказів, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на положення ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих сторонами письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.