Номер провадження: 22-ц/813/5707/19
Номер справи місцевого суду: 522/5155/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громік Р.Д., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «Центр-91», третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сахарова-26» про стягнення майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просили суд стягнути з відповідача на свою користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 189 920,34 гривень.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 06.01.2017 року на охоронюваній прибудинкової території за адресою м. Одеса, вул. Ак. Сахарова , 26 сталася пожежа в автомобілі Mercedes-Benz E 200, 1997 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 та в результаті дії високої температури пожежі були пошкоджені деталі та вузли вказаного автомобіля. Найбільш ймовірною причиною виникнення даної пожежі є занесення стороннього джерела запалювання із зовні невстановленою особою (особами) з використанням ініціаторів горіння. Позивачі посилаються на те, що в будинку за адресою АДРЕСА_2 у 2009 році було створено ОСББ «Сахарова 26». В свою чергу ОСББ «Сахарова 26» та відповідачем ТОВ Агенція безпеки «Центр-91» був укладений договір про надання охоронних послуг. У зв`язку з неналежним виконанням охоронних послуг ТОВ Агенція безпеки «Центр-91», позивачам була спричинена матеріальна шкоди у вигляді пошкодження автомобіля, розмір якої складає 189 920,34 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «Центр-91», третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сахарова-26» про стягнення майнової шкоди - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням судупредставник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що автомобіль Mercedes-Benz E 200, 1997 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, від 04.03.2014 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб.

06.01.2017 року на прибудинковій території за адресою м. Одеса, АДРЕСА_2 сталася пожежа в автомобілі Mercedes-Benz E 200, 1997 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Висновком № 01/07/06.01.2017рп. з дослідження технічної причини виникнення пожежі, яка сталася 06.01.2017 р. в автомобілі «Mercedes-Benz W 210» (р.н. НОМЕР_1 ), який на момент виникнення пожежі знаходився за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що осередки пожежі, яка сталась 06.01.2017 р. в автомобілі «Mercedes-Benz W 210» (р.н. НОМЕР_1 ), який на момент виникнення пожежі знаходився за адресою АДРЕСА_2 , знаходились в районі розташування переднього бамперу, району місце розташування отворів повітрязабору, що розташовувались на кришці відсіку двигуна (капоті) та між переднім лобовим склом та капотом автомобіля; Найбільш ймовірною причиною виникнення даної пожежі є занесення стороннього джерела запалювання із зовні невстановленою особою (особами) з використанням ініціаторів горіння.

Відповідно до звіту № 30149170 про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненого власники транспортного засобу, вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, спричиненого власнику автомобіля Mercedes-Benz E 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час дослідження складає 189 920,34 гривень.

Занесенням стороннього джерела запалювання із зовні невстановленою особою (особами) з використанням ініціаторів горіння, майну позивачів, а саме автомобілю Mercedes-Benz E 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричинена шкоди, яка складає 189 920,34 гривень.

Як на підставу обґрунтування вимог, позивачі посилаються на договір, укладений між ОСББ «Сахарова 26» та ТОВ Агенція безпеки «Центр-91» про надання охоронних послуг.

Відповідно до п 1.1 договору № 6/16-ФО про надання охоронних послуг від 29.04.2016

року укладеного між ОСББ «Сахарова 26» та ТОВ Агенція безпеки «Центр-91», на умовах викладених у договорі, Охорона надає Замовнику послуги про забезпечення пропускного режиму в житловий комплекс ОСББ «Сахарова 26» за адресою АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі скаржник стверджує, що правова природа ОСББ, як юридичної особи, дозволяє прирівняти особисте рухоме майно членів ОСББ до майна самого ОСББ. Те ж саме позивачі намагалися довести і в суді першої інстанції.

Дійсно, ОСББ - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Однак, відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» Об`єднання, як і будь-яка інша юридична особа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном Об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.

Ті ж самі положення закріплені у п. 5. Розділу 1 Статуту ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «САХАРОВА-26» (далі - ОСББ).

Також відповідно до розділу 2 Статуту метою створення ОСББ є забезпечення і захист прав співвласників, щодо користування, володіння і розпорядження спільним майном будинку, збереження і поліпшення техніко-економічних характеристик будинку з метою комфортного проживання (перебування) користувачів житлових та нежитлових приміщень і т.і.

Предметом діяльності ОСББ серед іншого є управління спільним майном об`єднання (п. 2 розділу 2 Статуту).

Згідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та п. 4 розділу 4 Статуту ОСББ майно об`єднання утворюється з

майна, переданого йому співвласниками у власність;

одержаних доходів;

іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Майно, придбане об`єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю.

В подальшому за всім текстом Статуту також мова йде виключно про СПІЛЬНЕ МАЙНО. Жодної норми, щодо особистого (власного) майна членів ОСББ Статут не містить.

Шо ж стосується переліку окремого майна, на який вказує Позивач, то з огляду на те, що ОСББ є об`єднанням власників саме нерухомого майна, а не власників транспортних засобів, у Статуті ОСББ під окремим мається на увазі саме нерухоме майно (чи його складові) яке використовується обмеженим колом осіб. Таким майном є паркінги, стоянки, гаражі, технічні повєрхі, комори, горища і т.і., але ж ні як не власні автомобілі мешканців будинку, а також їх телевізори, холодильники, меблі та багато інших речей, які є власним рухомим майном фізичних осіб і не мають жодного відношення до ОСББ.

З огляду на вищенаведене не зрозуміло яким чином автомобіль, який є приватною власністю Позивачів, а не ОСББ, мав охоронятися за договором про охорону виключно майна ОСББ. Принаймні довести суду цю тезу сторона позивачів так і не зуміла.

Ствердження Позивача про те, що нібито відповідно до п.п. 1.1. пункту 1 Додатку № З до договору передбачене зобов`язання Відповідача забезпечувати також охорону іншого власного майна співвласників будинку не відповідає дійсності. Договір укладений виключно між Відповідачем та ОСББ, Цей договір не є договором на користь третьої особи (ні Позивачів, ні будь-кого іншого з мешканців будинку). За договором прав та обов`язків по відношенню один до одного набувають лише сторони цього договору, а рівно й відповідальність несуть виключно один перед одним. Ніде в договорі не існує положень щодо відповідальності охорони за особисте майно мешканців будинку в незалежності від того знаходиться це майно на території ОСББ чи ні.

Натомість в предметі Договору (п. 1.1.) зазначено, що Охорона надає послуги саме Замовнику (ОСББ), а не мешканцям будинку (членам ОСББ). І відповідальність, відповідно до п. 6.3. Договору, Охорона несе також виключно перед Замовником.

Ця позиція чітко відображена також у Додатку № 4 до Договору, де у пунктах 3 - 5 мова

йде виключно про відповідальність Охорони за майно Замовника, яким за Договором є тільки ОСББ (як відокремлена юридична особа) а не його члени.

Більш того, Посадова інструкція охоронника стаціонарного посту, яка чітко унормовує зобов`язання охоронника на цьому об`єкті, у пункті 2.4. закріплює, що охоронник зобов`язаний охороняти майно та матеріальні цінності Замовника (а не членів ОСББ та інших мешканців будинку), які знаходяться на об`єкті та передані під охорону за актом.

Що ж стосується особистого майна мешканців будинку, то згідно пункту 3.10. Посадової інструкції охоронника йому навпаки забороняється приймати під охорону такі особисті речі (Посадова інструкція є доказом у справі, який витребувала сторона позивачів, та знаходиться у матеріалах справи).

У спорі що розглядається між Відповідачем та ОСББ мали місце договірні відносини. А саме договір охорони. Ст. 978 ЦК України встановлено, що за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

При цьому, між Відповідачем та Позивачами не було укладено жодних договір охорони щодо майна Позивачів. Будь-яких належних доказів з цього приводу Позивачі суду першої інстанції не надали. Отже, суд першої інстанції дійшов абсолютно правильного висновку, щодо відсутності у Відповідача будь-яких зобов`язань стосовно майна позивачів, а рівно й відповідальності за його схоронність.

Твердження скаржника про те, що відповідальність Відповідача за особисте майно мешканців будинку нібито підтверджується заявами мешканців є необґрунтованими, адже жодних доказів того, що будь хто з мешканців отримував від Відповідача якісь компенсації за пошкодження свого майна (банківська виписка, касовий ордер, квитанції тощо) позивачі суду першої інстанції не надали. А вказані заяви не є належними доказами.

Твердження скаржника про те, що спричинення позивачам майнової шкоди сталося з вини охоронника ОСОБА_4 , який чергував на об`єкті у день пригоди є також хибним, адже на підтвердження цього позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів.

Територія ОСББ не огороджена таким чином, щоб унеможливити безперешкодний прохід до неї людей (що в судовому засіданні підтвердили свідки з боку позивачів). Така можливість не була технічно забезпечена самим ОСББ. Отже, якщо хтось з сторонніх осіб захотів незаміченим потрапити на територію ОСМД, то це б сталося з вини самого ОСМД, а не охорони, яка фізично не могла б цьому перешкодити.

По друге Відповідно до Висновку № 01/07/06.01.2017 р. з дослідження технічної причини виникнення пожежі в автомобілі позивачів встановлено ДВІ можливі причини займання авто.

Перша аварійний режим роботи електрообладнання автомобіля;

Друга занесення стороннього джерела запалювання із зовні невстановленою особою.

При цьому, якщо й мала місце друга причина, позивачі не надали суду першої інстанції жодного доказу, стосовно своїх тверджень, що ця невстановлена особа незаконно проникла на територію ОСББ.

Таким чином, по даній справі відсутні такі необхідні для деліктного зобов`язання умови, як протиправність поведінки охоронця; вина відповідача в завданні механічних пошкоджень автомобілю; причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою охоронця.

Твердження скаржника про те, що охоронник не вжив невідкладних заходів для гасіння пожежі взагалі не витримує жодної критики, адже саме охоронник, ризикуючи своїм життям і здоров`ям, намагався погасити пожежу своїм вогнегасником, а також разом з мешканцем ОСББ ОСОБА_5 відкатував від палаючого авто сусідній автомобіль, чим фактично його врятував, що, підтвердили у судовому засіданні самі свідки позивачів та відеозапис на який посилається сторона позивачів.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам Позивачів не відповідає дійсності, адже суд першої інстанції проаналізував усі доводи

та докази позивачів (у тому числі показання свідків, заяви мешканців, відеозаписи і т.і.) та зазначив у своєму рішенні, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду щодо відсутності будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, та відмови у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, не є належними, достовірними та допустимими.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на упередженість судді, та на те, що суд першої інстанції розглянув справу без всебічної та повної перевірки обставин справи, не дослідивши та не оцінивши в сукупності надані докази, без детального аналізу законодавства, що регулює спірні відносини між сторонами, дійшов хибного висновку, що в результаті призвело до прийняття невірного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2019 р оку - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.12.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький