Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 466/8913/16-ц

провадження № 61-39422св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 , на постанову Апеляційного суду Львівської області

від 29 травня 2018 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що він є інвалідом першої групи по зору, потребує постійного догляду, є зареєстрованим та постійно проживає один по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області від 27 липня 2016 року за № 1823 він отримує щомісячно пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання у розмірі 1 260 грн 21 коп. та інших джерел доходів немає. Розмір пенсії, яку отримує він не дає йому можливості нормально жити, харчуватись, сплачувати комунальні платежі, дбати про власне здоров`я. Значну частину коштів витрачає на придбання медикаментів та потребує матеріальної допомоги.

ОСОБА_3 (до укладення шлюбу - ОСОБА_3 ) є його дочкою, вона є повнолітньою, має постійну роботу і стабільний заробіток, оскільки працює методистом у Львівському дошкільному навчальному закладі та може і зобов`язана надавати матеріальну допомогу своєму батькові. Однак такої допомоги вона не надає.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з

ОСОБА_3 на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і довічно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада

2017 року у складі судді Кавацюка В. І. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з його безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дочки ОСОБА_3 з часу її народження, що підтверджується показаннями свідків та не заперечується самим позивачем. Крім відповідача, ОСОБА_1 має двох дітей від іншого шлюбу, які проживають у Чехії, тому він не має можливості звернутися до суду про стягнення з них на свою користь аліментів.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь батька ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 жовтня

2016 року. Допущено негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції постановляючи оскаржуване рішення, не вказав у ньому якими доказами підтверджена та обставина, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дочки, а тому висновок суду про можливість застосування у цій справі положень статті 204 СК України апеляційний суд вважав невірним. Встановивши, що позивач є непрацездатним (як за віком, так і внаслідок інвалідності), потребує матеріальної допомоги, а відповідачка є повнолітньою, а також те, що відсутні підстави для звільнення останньої від обов`язку утримувати батька (позивача у справі), останній не позбавлений батьківських права щодо відповідачки, апеляційний суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Визначаючи розмір аліментів, апеляційний суд, врахувавши, що позивач є одинокою людиною, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, інших доходів окрім пенсії, розмір якої є невеликим, не отримує, у нього не втрачена можливість звернення з вимогою про стягнення аліментів також до дітей від другого шлюбу, а відповідач заміжня, має двох дітей, проте розмір її доходів є незначним, з метою досягнення мети виконання обов`язку по утриманні батька, достатності та необхідності його для позивача, дійшов висновку, що такий розмір потрібно визначити у розмірі 1/12 частки доходів відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 , поданою представником - ОСОБА_4

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позивач не приймав належної участі у вихованні своєї дочки

ОСОБА_3 так, як це передбачено статтею 150 СК України. Також у справі відсутні докази про те, що позивачем доведено потребу у матеріальній допомозі і що хоча ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи по зору, але отримувані ним доходи не дають підстав вважати його таким, що потребує матеріальної допомоги. Крім того, позивач отримує субсидію з оплати житлово-комунальних послуг та має на праві власності 27/100 частин будинку у с. Ріпчиці Львівської області, користується земельною ділянкою у розмірі 0,0673 га, володіє земельним паєм у розмірі 1,66 га, за який отримує орендну плату. Отже, хоча позивач є непрацездатною особою, але вважатися особою, що потребує матеріальної допомоги не може, оскільки його місячний дохід не є меншим прожиткового мінімуму, встановленого законом, і він користується субсидією та пільгами.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником - ОСОБА_2 , на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому зазначено, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матір`ю ОСОБА_7 є ОСОБА_8

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом першої групи по зору внаслідок загального захворювання. Починаючи з 08 грудня 2014 року інвалідність встановлена безтерміново.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Дрогобицькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду у Львівській області та отримує пенсію, розмір якої становить 1 466 грн 61 коп. Він проживає у житловому будинку

АДРЕСА_1 , в якому на праві власності йому належить частка у розмірі 27/100.

ОСОБА_1 з другої половини 1970-х років по 2001 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 та від подружнього життя у них народився син ОСОБА_10 . У цьому шлюбі ОСОБА_1 також удочерив дочку дружини від першого шлюбу ОСОБА_11 .

Згідно з довідкою про обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 хворіє, проживає один. Значну частину коштів витрачає на придбання медикаментів та потребує матеріальної допомоги.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 , подана представником - ОСОБА_4 , задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Як роз`яснено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Обов`язок батьків утримувати дитину встановлено у статті 180 СК України, способи виконання якого визначено статтями 180, 185 СК України.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків обов`язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи.

Такими доказами, зокрема можуть бути судове рішення у кримінальному провадженні за статтею 164 КК України або документи, які стали підставою для призначення дитині тимчасової державної допомоги, відповідно до положень Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189. Наявність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як роз`яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» саме при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що відповідач не довела належними та допустимими доказами, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї. Встановивши, що позивач є непрацездатним (як за віком, так і внаслідок інвалідності), потребує матеріальної допомоги, а відповідачка є повнолітньою, а також те, що відсутні підстави для звільнення останньої від обов`язку утримувати батька (позивача по справі), останній не позбавлений батьківських права щодо відповідачки, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню.

Визначаючи розмір аліментів, врахувавши, що позивач є одинокою людиною, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, інших доходів окрім пенсії, розмір якої є невеликим, не отримує, у нього не втрачена можливість звернення з вимогою про стягнення аліментів також до дітей від другого шлюбу, а відповідач заміжня, має двох дітей, проте розмір її доходів є незначним, для виконання обов`язку по утриманню батька, достатності та необхідності його для позивача, апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/12 частки доходів відповідача.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не приймав належної участі у вихованні своєї дочки ОСОБА_3 є необґрунтованими тазводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судового рішення суду апеляційної інстанцій не впливають.

Отже, постанову апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович