Справа № 146/681/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" січня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Томашпіль цивільну справу

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2

вимоги позивача за первісним позовом: про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

представники позивача за первісним позовом: ОСОБА_3, ОСОБА_4

представник відповідача за первісним позовом: ОСОБА_5

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2

відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1

вимоги позивача за зустрічним позовом: про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

11 травня 2018 року ОСОБА_3, яка представляє інтереси ОСОБА_1, звернулася до суду з цим позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_1 відповідно до рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2007 року у справі № 2-729/07 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з розміру 1/4 частини зі всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на тверду грошову суму 900 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано наступним.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено 28.08.2004 Вапнярською селищною радою.

Від шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Томашпільського районного суду від 21 листопада 2007 року вирішено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача зазначає, що на час призначення аліментів ОСОБА_1 працював дільничним інспектором Томашпільського РВ УМВС у Вінницькій області, отримував достатній дохід, відповідно, мав змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у визначеному судом розмірі, однак на даний час позивач не працює, тому не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному в рішенні суду розмірі.

Також вказує, що матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився і в звязку з тим, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою та на його утриманні перебуває дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

4 червня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 було подано до суду зустрічну позовну заяву про збільшення розміру стягнення аліментів, в якій вона просить в задоволенні первісного позову про зменшення розміру аліментів відмовити, зустрічну позовну заяву про збільшення розміру стягнення аліментів задовольнити та ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки від доходу (заробітку) ОСОБА_1, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду, а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені судові витрати у справі.

Зустрічна позовна заява мотивована наступним.

ОСОБА_1 на підтвердження погіршення свого матеріального стану надав суду неправдиву інформацію стосовно того, що він на даний час не працює, оскільки ОСОБА_2 достовірно відомо, що ОСОБА_1 знаходиться на заробітках у Польщі і має пристойний заробіток, який дає йому можливість сплачувати аліменти на їхню спільну доньку та утримувати нову сімю. для підтвердження цього достатньо оглянути закордонний

Окрім того, відповідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» збільшено прожитковий мінімум для дітей відповідного віку.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду на 10-30 годину 13 вересня 2018 року з повідомленням сторін.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 вересня 2018 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру стягнення аліментів об'єднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3, яка представляє інтереси ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вирішено: перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 22 листопада 2018 року на 08-30 годину.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 22 листопада 2018 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду на 08-30 годину 28 січня 2019 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснюючи про зміни матеріального становища позивача, зокрема, що в даний час він не працює, попросили позовні вимоги задовольнити та призначити до стягнення розмір аліментів в твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала свій зустрічний позов, попросила його задовольнити, , хоча і визнала той факт, що ОСОБА_1 в даний час не працює, має іншу сімю.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено, що 14 вересня 2005 року народилася ОСОБА_6, у її свідоцтві про народження батьками записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Позивач звернувся до суду для вирішення спору у правовідносинах щодо участі того з батьків, що проживає окремо від дитини в її утриманні шляхом стягнення аліментів. Вказані правовідносини регулюються ст. ст., 180-182 Сімейного кодексу України (далі СК України), за змістом яких батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у випадку не досягнення домовленості щодо участі в утриманні дитини, рішенням суду з того з батьків, який проживає окремо може бути стягнуто кошти на утримання дитини (аліменти) в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до копії дублікату виконавчого листа Томашпільського районного суду від 21 листопада 2007 року у справі № 2-729/07 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки від заробітку (доходу) ОСОБА_6 В,С. щомісячно, починаючи з 8 листопада 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.14).

З даного листа вбачається, що ОСОБА_1 працював дільничним інспектором міліції в Томашпільському РВ УМВС України у Вінницькій області.

Відповідно до копії трудової книжки позивача ОСОБА_1, 17.06.2016 останній звільнений з посади за угодою сторін (а.с.13).

Відповідно до довідки Вапнярської селищної ради № 00770 від 20.04.2018, до складу сімї ОСОБА_1 входять дружина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Відповідно до довідки Вапнярської селищної ради № 01132, виданий 01.06.2018, до складу сімї ОСОБА_2 входить донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_2 не працювала і не працює (а.с.35).

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік" за пoданням Міністерства фінансів, зокрема, для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень

Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як встановлено, на підставі рішення Томашпільського районного суду від 21.11.2007 аліменти із ОСОБА_1 стягуються в розмірі ј частки від заробітку (доходу) останнього щомісячно.

Суд враховує надані стороною позивача за первісним позовом докази, які підтверджують, що в даний час він ніде не працює, що стороною відповідача за первісним позовом в судовому засіданні було визнано. Також суд бере до уваги відомості про те, що у ОСОБА_1 інша сімя, в якій є неповнолітня дитина, що також ОСОБА_2 було визнано в судовому засіданні, та сприймає їх як погіршення матеріального стану ОСОБА_1

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та враховуючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, зокрема, виходячи з встановлених обставин справи та рівності обовязку обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, враховуючи погіршення матеріального стану позивача за первісним позовом, недоведеність позивача за зустрічним позовом у платоспроможності відповідача за зустрічним позовом у сплаті аліментів на утримання дитини саме у розмірі, в якому вона просила стягувати аліменти. суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає достатнім стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі 1100 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позовну заяву було оплачено судовим збором в розмірі 704,80 грн, однак особою, яка не надала доказів на право представляти інтереси позивача.

При поданні зустрічного позову ОСОБА_2 надала до матеріалів справи квитанцію про оплату гонорару адвокату в розмірі 1000 грн.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати в даній справі не відшкодовуються і залишаються за фактично понесеними.

На підставі викладеного, керуючись статями 84, 182, 191, 192, 199, 200 СК України, статями 4, 13,76,81,141, 206, 263-265, 280, 430 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3, яка представляє інтереси ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір стягуваних аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначений рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2007 року у справі № 2-729/07.

Призначити даним рішенням новий розмір аліментів, а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 1100 грн (одна тисяча сто гривень 00 копійок) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з набрання даним рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Томашпільського районного суду Вінницької області по справі № -729/07 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відкликати після набрання даним рішенням суду законної сили.

Судові витрати залишити за фактично понесеними.

В іншій частині позовних вимог та в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, НОМЕР_1, виданий 28.06.1997 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: 24200, Вінницька область, Томашпільський район, смт Вапнярка, вул. Яблунева, 22;

відповідач за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_3, виданий 09.12.2011 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_4, адреса: 24532, Вінницька область, Томашпільський район, смт Вапнярка, вул. Кутузова, 16/4.

Суддя: ОСОБА_9

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 28 січня 2019 року.

Повний текст рішення складено 29 січня 2019 року.