П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/2303/19

Провадження № 22-ц/4815/1480/19

Головуючий у Сарненському районному

суді: суддя Ведяніна Т.О.

Ухвалу суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частина) постановлено

у м. Сарни Рівненської області 29.08.2019

Повний текст ухвали складено

(відповідно до вказівки в судовому рішенні): 02.09.2019

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

особа, дії та рішення якої оскаржуються,: державний виконавець Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Білаш Максим Анатолійович;

представники учасників справи:

заявника - адвокат Герасимчук Світлана Сергіївна;

особи, дії та рішення якої оскаржуються, - відсутній;

за участі (в апеляційному суді): заявника та його представника - адвоката Іваницької Наталії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іваницької Наталії Олександрівни на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2019 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Білаша Максима Анатолійовича щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19 листопада 2018 року неправомірними, визнання незаконним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язання його здійснити відповідно до вимог ст. 195 СК України, визнання незаконною постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 травня 2019 року,

в с т а н о в и в:

22 липня 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на неправомірність дій державного виконавця Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Білаша М.А. (далі - державний виконавець) щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19 листопада 2018 року, незаконність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язання здійснити даний розрахунок з додержанням правил ст. 195 СК України, незаконність постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 травня 2019 року. Мотивуючи скаргу, вказував про те, що 11 липня 2019 року він дізнався про утримання із його заробітку заборгованості за аліментами відповідно до постанови у ВП №10133532 від 29 травня 2019 року на користь ОСОБА_2 (стягувача), розмір якої визначено у 49 063, 24 гривні, штраф у розмірі 24 531, 61 гривню і виконавчий збір у розмірі 4 906, 32 гривні. Вважає, що розмір заборгованості державним виконавцем встановлено неправильно, оскільки станом на 29 жовтня 2018 року за ним відсутня така заборгованість, про що стверджено розрахунком №759 від 26.10.2018. Тобто оскаржувана постанова державного виконавця, на його думку, є незаконною.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги на дії та рішення державного виконавця.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Іваницьку Н.О., вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, покликався на порушення судом норм процесуального права, що призвело до хибного вирішення справи, та неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначалося про недодержання судом вимог абз. другого ч. 6 ст. 259 ЦПК України щодо строків складання повного тексту судового рішення. Всупереч ч. 3 ст. 84 ЦПК України судом не поставлялася ухвала про витребування доказів, а саме матеріалів виконавчого провадження №10133532. Адвокатом не отримано відповідей на її запити, адресовані до Сарненського районного суду і Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, з огляду на що вважала необхідним долучити їх до матеріалів справи, якщо вони на час розгляду апеляційної скарги будуть їй надіслані.

Вважає, що судом знехтувано положеннями ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів, адже необґрунтовано надано перевагу одним доказам перед іншими - довідці №1562/03 від 14.10.2013 та розрахунку заборгованості №23808 від 21.12.2018, представленим державним виконавцем, а також повністю відхилено подані ОСОБА_1 докази на підтвердження розрахунку заборгованості. При цьому посилалася на наявність усіх необхідних реквізитів зазначених доказів і тому безпідставність їх неприйняття судом.

Окрім того, розрахунок заборгованості за аліментами №20727 від 15.11.2018 заявник отримав усупереч абз. першому, третьому ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" аж 12 липня 2019 року, що також свідчить про недостовірність поданих державним виконавцем доказів.

Незважаючи на допущені державним виконавцем порушення вимог закону, на що заявником зверталася увага суду, наведені процесуально-правові дефекти не було враховано, а, як наслідок, постановлено оскаржувану ухвалу.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухваливши нове судове рішення - про повне задоволення скарги ОСОБА_1

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції правильно виходив із недоведеності заявником своїх вимог, оскільки переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження доводів про незаконність дій та рішення державного виконавця ним надано не було, а судом за його клопотанням їх не було здобуто.

Як з`ясовано в судовому засіданні, рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2006 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 3 квітня 2006 року по досягнення дітьми повноліття. На виконання рішення суду тоді ж видано виконавчий лист №2-599.

19 листопада 2018 року державним виконавцем при виконанні виконавчого листа №2-599 від 23 травня 2006 року, виконавче провадження №10133532, зроблено розрахунок заборгованості за аліментами ОСОБА_1 на користь стягувача - ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей. Її розмір склав 49 063, 24 гривні.

В подальшому, 26 грудня 2018 року державним виконавцем з огляду на наявність заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено штраф на боржника у сумі 24 531, 62 гривні, про що винесено відповідну постанову.

Постановою державного виконавця від 29 травня 2019 року у зазначеному провадженні стягнуто з боржника 4 906, 32 гривні виконавчого збору.

Того ж числа звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , а також вирішено відраховувати з його доходів 50 відсотків заробітку до погашення заборгованості.

З довідки №956 від 11.07.2019, що видана командиром ВЧ А0553, вбачається, що ОСОБА_1 отримує грошове забезпечення, звідки здійснюється відрахування заборгованості за аліментами в сумі 49 063, 24 гривні, штраф у сумі 24 531, 63 гривні та виконавчий збір у сумі 4 906, 32 гривні. Сумарний розмір заборгованості складає 78 501, 19 гривень.

Вважаючи, що дії державного виконавця з обчислення заборгованості за аліментами, що мали місце 19 листопада 2018 року, є неправомірними, а його постанова від 29 травня 2019 року в частині звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію тощо є незаконною, 22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною скаргою. При цьому покликався на помилковість розрахунку державного виконавця, який спростовується тим, що 26 жовтня 2018 року ним здійснено розрахунок №759, за яким станом на 29 жовтня 2018 року така заборгованість відсутня. Крім цього, 15 листопада 2018 року державним виконавцем зроблено розрахунок №20727, за яким на 31 жовтня 2018 року розмір заборгованості за аліментами склав 35 694, 50 гривень, а також зазначав про розрахунок без номеру і дати, відповідно до якого ця заборгованість на 31 липня 2018 року становила 70 666, 86 гривень, тобто усі зроблені розрахунки суперечать одне одному.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні правовідносин, що виникли, норми права, на застосуванні яких наполягав заявник, до застосування не підлягають, суд попередньої інстанції обґрунтовано відмови у задоволенні скарги на дії та рішення державного виконавця.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як зазначав суд, державним виконавцем надано для огляду і перевірки в судовому засіданні довідку №1562/03 від 14.10.2013 і розрахунок заборгованості №23808 від 21.12.2018, де вказано про наявність заборгованості ОСОБА_1 за аліментами за час із 03 квітня 2006 року по 30 вересня 2013 року, яка склала 363 гривні; за час із 11 вересня 2013 року по 19 листопада 2018 року нарахування провадилося відповідно до ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" і станом на 19 листопада 2018 року становила 49 063, 24 гривні.

При цьому судом враховано пріоритет саме доказів, представлених державним виконавцем, адже вони є оригіналами і містяться безпосередньо в оглянутому виконавчому провадженні №10133532 з виконання виконавчого листа №2-599 від 23 травня 2006 року.

Норми частин першої і третьої ст. 89 ЦПК України зобов`язують суд оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Тому колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про хибність оцінки доказів у справі.

Не заслуговують на увагу аргументи заявника про прийняття доказів, які були витребувані його представником - адвокатом Іваницькою Н.О. уже після постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки ОСОБА_1 не був позбавлений подати такі докази до суду попередньої інстанції або клопотати про їх витребування у судовому засіданні, тому витребувані його представником письмові матеріали як засоби доказування відхиляються.

З твердженнями автора апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права (складення повного тексту оскаржуваної ухвали понад визначений процесуальним законом строк, витребування доказів без постановлення письмової ухвали, відсутність на день подання апеляційної скарги відповіді з місцевого суду та з районного відділу державної виконавчої служби, направлення копії постанови державного виконавця з порушенням зазначених в абз. першому, третьому ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" строків) також не можна погодитися як з необґрунтованими.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Окрім викладеного, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного вирішення правовідносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

Решта доводів апеляційної скарги також є необґрунтованими і до уваги не беруться.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іваницької Наталії Олександрівни залишити без задоволення, а ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 15 год. 10 хв. 17.12.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

Н.М. Ковальчук