Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 133/2970/15-ц

провадження № 61-14264св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Козятинська міська рада Вінницької області,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Зайцева А. Ю., Панаюка О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Козятинської міської ради Вінницької області про скасування рішення.

Позов мотивовано тим, що у неї багатодітна сім'я, яка потребує поліпшення житлових умов і перебуває на черзі з надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вона неодноразово зверталась до Козятинської міської ради Вінницької області щодо виділення земельної ділянки для будівництва, однак їй було відмовлено. Рішенням 48 сесії 6 скликання Козятинської міської ради Вінницької області від 07 серпня 2015 року 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, на яку претендувала позивач з родиною, було передано у власність ОСОБА_5 Зазначене рішення прийнято міською радою на виконання умов договору про утримання та догляд за безхазяйним (відумерлим) майном від 28 березня 2011 року, який є нікчемним, оскільки це майно на момент укладання договору не було визнано відумерлим, а договір був укладений неуповноваженим органом з порушенням його істотних умов. ОСОБА_5 не проживає у м. Козятині та не стоїть у черзі з надання земельних ділянок чи житла.

За таких обставин позивач просила суд скасувати вказане рішення Козятинської міської ради Вінницької області.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року у складі судді Слободяного О. Є. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Козятинська міська рада Вінницької області, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах наданих їй повноважень, не порушивши права позивача. Надані позивачем докази стосуються договору про утримання та догляд за безхазяйним майном, а не оскаржуваного рішення міської ради.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05 жовтня 2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4

Скасовано рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 48 сесії 6 скликання Козятинської міської ради Вінницької області від 07 серпня 2015 року № 1372-VI «Про передачу ОСОБА_5 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1».

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскаржуване рішення міської ради прийняте всупереч положень ЖК УРСР, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Правила обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470 (далі - Правила). Указаний договір про утримання та догляд за безхазяйним майном не може бути підставою для набуття права власності на безхазяйне майно за ОСОБА_5, щодо якої відсутні відомості про перебування її на обліку як такої, що потребує поліпшення житлових умов.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 з 2007 року проживає в м. Козятині, а з 16 березня 2011 року перебуває на квартирному обліку, потребує поліпшення житлових умов. Позивач має у власності земельну ділянку, проте протягом десяти років не здійснює будівництво на ній.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований тим, що вона із сім'єю перебувала на квартирному обліку в першочерговій черзі під № 273 з 2011 року. Просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що сім'я ОСОБА_4 проживає АДРЕСА_2 та належить до багатодітної сім'ї, на утриманні якої перебуває шестеро дітей.

Позивач перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області за місцем проживання з 26 травня 2011 року у складі восьми осіб, порядок забезпечення житлом першочерговий, порядковий номер 271, облікова справа № 827, що підтверджено довідками Козятинської міської ради від 05 жовтня 2015 року № 434/2 та від 29 січня 2016 року № 310/16.

ОСОБА_4 та її сім'я у складі восьми осіб перебуває на квартирному обліку при комітеті Козятинської міської ради Вінницької області за місцем проживання з 26 травня 2011 року у першочерговій черзі, як багатодітна родина.

28 березня 2011 року Козятинська міська рада Вінницької області в особі міського голови ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали договір про утримання та догляд за безхазяйним (відумерлим) майном - частиною будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, було визнано безхазяйним та передано у власність територіальної громади м. Козятин в особі Козятинської міської ради Вінницької області 1/4 частини будинку АДРЕСА_1.

З передачею будинку АДРЕСА_1 у власність територіальної громади м. Козятин, вказана частина будинку перейшла до житлового фонду місцевої Ради народних депутатів.

Рішенням 48 сесії 6 скликання Козятинської міської ради від 07 серпня 2015 року № 1372-VI вирішено передати у власність ОСОБА_5 Ѕ частки житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Приймаючи вказане рішення, орган місцевого самоврядування керувався статтями 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до положень пункту 30 статті 26 Закону до компетенції міської ради належить прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Згідно із статтею 60 Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами, а порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, ЖК УРСР та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до статті 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Статтею 51 ЖК УРСР визначено, що жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Згідно із статтею 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до пункту 36 Правил виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, підприємства, установи, організації щороку визначають кількість новозбудованої і вивільнюваної жилої площі для надання жилих приміщень громадянам поза чергою, у першу чергу і в порядку загальної черги.

Згідно із пунктом 37 Правил жилі приміщення громадянам надаються за місцем перебування їх на квартирному обліку, за винятком випадків надання жилих приміщень підприємствами, установами, організаціями, що не ведуть квартирний облік, своїм працівникам, які перебувають на обліку в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Пунктами 38, 39 Правил передбачено, що громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб, що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту.

Відповідно до положень пункту 44 Правил у першу чергу жилі приміщення надаються тим, що перебувають на квартирному обліку, зокрема багатодітним сім'ям (які мають у своєму складі трьох і більше дітей) і одиноким матерям.

Отже, чинним законодавством врегульовано порядок надання житла особам, які потребують поліпшення житлових умов, а також особам, які мають переваги в одержанні жилих приміщень перед іншими категоріями громадян.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що оскаржуване рішення міської ради прийняте всупереч положень Закону, ЖК УРСР, а також Правил, оскільки сім'я позивача перебуває саме на першочерговій черзі квартирного обліку як багатодітна родина, а вказане рішення органу місцевого самоврядування порушує встановлений порядок надання житла і призведе до порушення прав інших осіб, що набули право на першочергове поліпшення житлових умов, зокрема і права позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_5 з 16 березня 2011 року перебуває на квартирному обліку, потребує поліпшення житлових умов не свідчить про законність оскаржуваного рішення міської ради, оскільки саме позивач має переважне право на отримання житла перед іншими категоріями громадян, зокрема і відповідачем, яка перебуває у загальній черзі як така, що потребує поліпшення житлових умов.

Судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Оскільки касаційна скарга не містить доводів щодо суб'єктного складу, судом касаційної інстанції відповідно до норм статті 400 ЦПК України перевіряється законність ухвалених у справі судових рішень лише в межах касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк