Справа № 344/1673/19
Провадження № 22-ц/4808/1462/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Бабій О.М. 19 вересня 2019 року, повний текст якого складено 27 вересня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позовна заява мотивована тим, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2006. За час перебування у шлюбі в них народилось двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За час шлюбу сторонами придбано наступне майно: двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Volvo V70» 2012 року випуску, автомобіль марки «Audi A4» 2003 року випуску. Вказане майно, на думку позивача, є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу. ОСОБА_1 просить збільшити її частку під час поділу вказаної вище квартири, оскільки після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з нею, тому за нею слід визнати право власності на 2/3 частини квартири. Також позивач вказала, що у власності відповідача є житловий будинок у с. Перегінськ Рожнятівського району. Автомобіль «Volvo V70», придбаний спільно сторонами, проданий відповідачем 02.08.2018 без згоди позивача, а тому поділу підлягають кошти, отримані за автомобіль в сумі 313 400 грн. Автомобіль «Audi A4» на даний час проходить процедуру розмитнення на території України, він придбаний за спільні кошти, а тому також підлягає поділу.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, згідно вимог якої просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , придбану на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2008. Позовні вимоги в частині поділу спільної квартири порівну визнає, також визнає визначену вартість квартири в сумі 472 600 грн. Вимоги в частині стягнення грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля заперечує, оскільки автомобіль було придбано за кошти після продажу автомобіля Citroen Jumpy, 2007 року випуску, який він успадкував після смерті батька. В 2018 році автомобіль «Volvo V70» було продано сторонами за спільною згодою. Кошти, вилучені від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї, зокрема на оплату комунальних послуг, облаштування квартири, купівлю автомобіля «Audi A4» та на інші витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину автомобіля AUDI A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . В задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину автомобіля AUDI A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . Вирішено питання судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповноту встановлення судом обставин справи та аналізу усіх доказів, наданих сторонами, що призвело до ухвалення судом помилкового рішення в частині відмови в збільшенні права власності на частку квартири до 2/3 та відмови в задоволенні вимоги про стягнення компенсації з відповідача в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки Volvo V70» 2012 року випуску. Апелянт зазначила, що нею було вказано в суді першої інстанції на випадки ухиляння відповідача від утримання сім`ї в той момент, коли позивач не працювала, а перебувала у декретній відпустці. Це підтвердив свідок ОСОБА_5 , який пояснив, що неодноразово надавав матеріальну допомогу сторонам та їх дітям, коли відповідач залишав їх без засобів для існування.

На думку апелянта, показаннями свідків підтверджено, що автомобіль марки «Audi А4» 2003 року випуску сторонами придбано ще до продажу автомобіля марки «Volvo V70» 2012 року випуску та за 4500 доларів США. Зазначене також підтверджується поясненнями відповідача та копією договору купівлі-продажу від 20.03.2018. Позивач зазначила, що сама угода продажу автомобіля марки «Volvo V70» була прихована відповідачем, сума коштів, отримана від продажу, теж була прихована та витрачена відповідачем самостійно, про що позивач дізналася згодом зі слів сина. Враховуючи вищенаведене, апелянт просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні вимог позивача про визнання права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача в порядку компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки «VOLVO V70», 2012 року випуску, у розмірі 156 700 грн та змінити в цій частині рішення суду першої інстанції, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 вказує на те, що оскаржене рішення є законним, судом досліджено та надано оцінку всім доказам, які були надані сторонами, та вірно застосовано норми права, а тому просить залишити його без змін.

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. ОСОБА_1 додатково пояснила, що автомобілем марки «VOLVO V70» користувалась вона та її чоловік, і у них дійсно була домовленість про необхідність продажу цього автомобіля. Для реалізації цього наміру ними подавались оголошення. Після цього приїжджали на огляд автомобіля покупці. Однак, оскільки питанням продажу автомобіля «VOLVO V70» займався ОСОБА_2 , то коли саме було оформлено договір купівлі-продажу, їй стало відомо пізніше, і половину коштів від продажу транспортного засобу вона від чоловіка не отримала.

ОСОБА_1 не заперечила, що ремонт займаної сім`єю квартири дійсно проводився у серпні 2018 року, і тоді ж придбавались меблі. Однак, вона зазначила, що витрати на ремонт квартири і меблі не відбувались за рахунок коштів, витрачених від продажу автомобіля «VOLVO V70».

Крім того, ОСОБА_1 пояснила, що позов про стягнення аліментів на дітей нею було подано тільки в серпні 2019 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2019 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти по 2000 грн на кожну дитину. Рішення до примусового виконання ще не передано. Стверджує, що відповідач до її звернення з позовом до суду, ухилявся від утримання дітей.

Посилаючись на викладене вище та на те, що після продажу автомобіля «VOLVO V70» за виручені від продажу кошти для сім`ї нічого не придбано, ці кошти від не приховано, і відповідач ухилявся від утримання їхніх неповнолітніх дітей. ОСОБА_1 та її представник просили апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили. Відповідач пояснив, що в дійсності на придбання автомобіля «VOLVO V70» використано кошти від продажу успадкованого після смерті його батька автомобіля « Citroen Jumpy». На виготовлення пам`ятника батьку пішли кошти від продажу земельної ділянки. ОСОБА_2 вказав, що автомобіль «Audi» було придбано за спільні сімейні кошти в сумі 1800 євро у 2018 році. Тривалий час автомобіль був не розмитненим, і тільки після продажу автомобіля «VOLVO V70» за отримані кошти ним 31.01.2019 внесено митні платежі в сумі орієнтовно 3,5 тисяч доларів США. ОСОБА_2 також зазначив, що частина коштів, отриманих від продажу «VOLVO», було використано на ремонт квартири та придбання меблів. Враховуючи вказане, відповідач та його представник оскаржене рішення суду вважають законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2006 року по 31.07.2019 року, що підтверджується копією рішення суду від 31.07.2019 (а.с.113-114).

Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Сторони визнають, що ними під час шлюбу за спільні кошти набуто майно, а саме: двохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони визнають, що ринкова вартість квартири на день звернення з позовом до суду становить 472 600 грн.

Також під час шлюбу сторонами за спільні кошти придбано автомобіль марки «Volvo V70» 2012 року випуску та автомобіль марки «Audi A4» 2003 року випуску.

Автомобіль «Volvo V70» 2012 року випуску було придбано 15.11.2016 за 180 876 грн 96 коп., що підтверджується копією довідки територіального сервісного центру № 2641 (а.с.56).

02.08.2018 вказаний вище автомобіль продано за 313 400 грн, що сторонами визнається та підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.9) та показами свідка ОСОБА_9 .

Відповідач стверджує, що автомобіль Вольво він придбав за кошти, які отримав від продажу автомобіля Сітроен, який успадкував від свого батька ІНФОРМАЦІЯ_3 , вартість автомобіля у свідоцтві про право на спадщину за законом вказано 80 501 грн 95 коп. (а.с.37).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 2/3 частини квартири, суд першої інстанції виходив з того, що частка квартири позивача не може бути збільшена, оскільки ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім`ї, а тому вимога про визнання за позивачем права власності на 2/3 частини квартири задоволена частково. Вимога ж відповідача про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири задоволена в повному обсязі.

Також місцевий суд констатував, що позивачкою не надано доказів того, що кошти, отримані від продажу автомобіля «Volvo V70» 2012 року випуску, відповідач витратив на свої власні потреби чи приховав, а тому вказані кошти не підлягають поділу. Автомобіль Ауді А4 придбано сторонами під час перебування у шлюбі, тому він підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Апеляційний суд погоджується з цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Мотивувальна частина

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).

Отже, статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності.

По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вказане зазначено у постанові Верховного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 753/4827/15-ц.

Таким чином, обов`язок, визначений процесуальним законом щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Проте надані ОСОБА_1 докази не вказують, що ОСОБА_2 вчиняв (не вчиняв) дії, які були б підставою для застосування наслідків, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України. Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідач відчужив автомобіль марки «Volvo V70» 2012 року випуску без її згоди, а отримані від продажу автомобіля кошти витратив на свої власні потреби, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що відповідач приховав від неї продаж автомобіля та всі отримані від продажу кошти привласнив, і від поділу приховав.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 вказував на те, що спірний автомобіль відчужений сторонами під час шлюбу та за їхньою взаємною згодою, а кошти використані в інтересах сім`ї, а саме: на ремонт квартири, придбання меблів, оплату комунальних послуг та на купівлю і розмитнення автомобіля марки «Audi A4» 2003 року випуску.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивачем не доведено та в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що відповідач відчужив спірний автомобіль без згоди позивача, а коштами від продажу розпорядився на власний розсуд не в інтересах сім`ї.

По-перше, в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала, що вона погоджувалась з продажем автомобіля «VOLVO», але не знала коли саме відповідач уклав договір купівлі-продажу. Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_9 вказав, що автомобіль «VOLVO» придбав у відповідача, а ключі від авто привозила його дружина. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України є підстави вважати, що ОСОБА_2 при укладенні згаданого договору діяв за згодою другого з подружжя.

По-друге, судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що Автомобіль «Volvo V70» 2012 року випуску було продано під час перебування сторін у шлюбі за 313 400 грн, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.9). В засіданні апеляційного суду з`ясовано, що придбання меблів, ремонт квартири, належної сторонам, проведено у серпні 2018 року, а розмитнення іншого автомобіля «Audi A4» відбулось у кінці січня 2019 року (копії документів щодо розмитнення - а.с.34-35). Отже, вірогідно, на це могли бути витрачені кошти від продажу автомобіля «Volvo V70». Доводи відповідача щодо цих обставин ОСОБА_1 ніякими належними і допустимими доказами не спростувала.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення в користь ОСОБА_1 половини суми коштів, виручених відповідачем від продажу автомобіля «Вольво».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук