КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження 22-ц/824/2299/2019 головуючий у І інстанції:Сердинський В.С.
справа №361/5566/17 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Матвієнка Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк» та/або Банк) звернулось з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 р. ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника відповідно до договору іпотеки від 27 квітня 2007 року ОСОБА_1, як майновий поручитель ОСОБА_2, передала в іпотеку квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 17 серпня 2017 року заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 53 173 доларів США 05 центів та по пені у розмірі 245 747 грн. 21 коп., а саме: 224 97,47 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7 024,41 доларів США, 30 675,58 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 44 472,76 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 17.08.2016 р. по 17.08.2017 р., 201 274,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 17.08.2016 р. по 17.08.2017 р.

Позивач просив з метою погашення заборгованості у розмірі 53 173 доларів США 05 центів по пені у розмірі 245 747 грн. 21 коп., а також судових витрат у розмірі 24082 грн. 90 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що належить ОСОБА_1, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судове рішення ухвалене із невідповідністю висновків обставинам справи та з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» зазначає, що в межах спірних правовідносин існують всі підстави вважати, що перебіг позовної давності зупинено і позивач строку позовної давності не пропустив.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується з рішенням суду першої інстанції та зауважує, що трирічний строк позовної давності сплив в 2013 році.

В судовому засіданні представники сторін свої позиції підтримали.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк» подало позов після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 р. ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 27 квітня 2007 року (в системі обліку банку договір № 0), з додатковою угодою №1 від 30 січня 2009 року (а.с.17-30).

Банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в розмірі 30 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повертати наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 27 квітня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1., 1.2. кредитного договору).

За користування кредитними коштами позичальник зобов'язався сплатити проценти у розмірі 13,00% річних. Сторони договору домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком і які ще не повернуті останнім у власність банку (п. 1.3. кредитного договору).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника відповідно до договору іпотеки №53526 від 27 квітня 2007 року ОСОБА_1, як майновий поручитель ОСОБА_2, передала в іпотеку квартиру загальною площею 43,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с.31-36).

Додатковою угодою №1 від 30 січня 2009 року до кредитного договору внесені зміни щодо продовження строку повернення кредиту до 29 квітня 2024 року та змінено схему погашення кредиту. Так, позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 315,00 доларів США 28 числа кожного місяця.

29 червня 2017 року позивач направив відповідачу та третій особі вимоги про усунення порушень кредитного договору з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.37-41).

Станом на 17 серпня 2017 року заборгованість за кредитним договором №0 від 27 квітня 2007 року (в системі обліку банку договір № 0) становить: по кредиту та процентам у розмірі 53 173 доларів США 05 центів та по пені у розмірі 245 747 грн. 21 коп., а саме: 22 497,47 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7 024,41 доларів США, 30 675,58 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 44 472,76 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 17.08.2016 р. по 17.08.2017 р., 201 274,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 17.08.2016 р. по 17.08.2017 р. (а.с.42-50).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 квітня 2007 року за період з 27 квітня 2007 року по 28 серпня 2014 року в розмірі 44 193,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 613 888,95 коп. (а.с.95-96).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що починаючи з лютого 2010 року відповідач ОСОБА_2 не виконував своїх зобов'язань щодо повернення коштів за кредитним договором, але представник ПАТ «УкрСиббанк» направив вимогу на адресу відповідачів лише 14 серпня 2014 року, а до суду звернувся лише 29 вересня 2014 року, тобто пропустивши трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Дане рішення суду набрало законної сили 17 квітня 2015 року.

Згідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не виконував свої зобов'язань щодо повернення коштів за договором починаючи з лютого 2010 року.

Згідно загальних засад цивільного судочинства саме особа, яка стверджує, що зобов'язання на її користь не виконано, повинна доводити факт невиконання такого зобов'язання в конкретних обсягах і в конкретні строки і лише у випадку доведення такого факту невиконання, інша сторона повинна доказувати відсутність вини у таких діях.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), при цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Тобто зі змісту цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-116цс 13 від 06.11.2013 та № 6-14цс 14 від 19.03.2014.

При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Зазначена позиція викладена також у постанові ВСУ №6-152цс14 від 29.10.2014.

Доводи апеляційної скарги про існування підстав для зупинення строків позовної давності не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах закону, а тому не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України ).

Положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Виходячи з вищенаведеного, ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не відстрочує зобов'язання громадян по валютним кредитам, а забороняє відчуджувати без згоди власника нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Крім того, як і було зазначено відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ніяк не може бути підставою для зупинення перебігу строку позовної давності, адже вказаний Закон набрав чинності після спливу строку позовної давності.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Крім того, апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: