ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/3945/18
Провадження № 22-ц/4820/172/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представника відповідача Москалюк С.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/3945/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2018 року (суддя Бондарчук В.В., повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору безгрошовим.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 16 квітня 2008 року між ним і ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про іпотечний кредит №HMTWG0, за умовами якого йому наданий кредит у сумі 200000 грн із сплатою 15% річних за користування кредитними коштами. 18 серпня 2008 року була укладена додаткова угода до кредитного договору, згідно з якою договір викладено у новій редакції. Пунктом 1.1. договору передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові на строк з 18 серпня 2008 року по 16 квітня 2018 року шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок зазначений у п.8.1. кредитні кошти у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 42415,76 доларів США. Проте, такі кошти йому не надавалися, кредит у валюті не отримував. У відповідача відсутні докази про надання кредиту.

Тому, позивач просив визнати договір про іпотечний кредит №HMTWG0 від 16 квітня 2008 року у редакції додаткової угоди від 18 серпня 2008 року безгрошовим.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2018 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі, просить його скасувати та задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права. Суд не врахував те, що кредитні кошти він не отримував. Відповідачем не доведено факт отримання ним кредиту в іноземній валюті.

У засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав. Представник відповідача Москалюк С.А. визнала її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 16 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), і ОСОБА_4 був укладений договір про іпотечний кредит №HMTWG0, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 200000 грн із сплатою 15% річних строком до 23 квітня 2024 року для поліпшення якості окремої кватири АДРЕСА_1. Умовами договору було визначено розмір щомісячного мінімального ануїтентного платежу у сумі 2827 грн 77 коп на рахунок НОМЕР_1.

18 серпня 2008 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит №HMTWG0 і договір викладено у новій редакції. У пункті 1.1. договору сторони визначили, що Банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або зарахування на рахунок визначений в п.8.1 договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, комісій, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 8 цього договору.

Згідно з п. 8.1 договору Банк зобов'язувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_2 на строк з 18 серпня 2008 року по 16 квітня 2018 року включно у виді непоновлювальної лінії у розмірі 42415,76 доларів США на споживчі потреби із сплатою 14,04% річних на суму залишку заборгованості.

Станом на 18 серпня 2008 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит від 16 квітня 2008 року складав 196172 грн 88 коп, що еквівалентно 42415,76 доларів США.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував недоведеністю вимог та обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

На підставі ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або

більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 і ч. 3 ст. 533 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» виконання договірних зобов'язань за договором в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства.

Як вбачається з виписки по рахунку НОМЕР_1, станом на 19 серпня 2018 року дебіторська заборгованість становила 196283 грн 58 коп, що еквівалентно 42415,76 доларів США, яка за цим рахунком була погашена, та відкрито інший рахунок, на якому розмір заборгованості становив 42415,76 доларів США.

Позичальник здійснював сплату кредиту по рахунку НОМЕР_2 в сумі 755 доларів США щомісяця до 16 жовтня 2014 року, в подальшому суми платежів почали зменшуватися.

14 квітня 2014 року ОСОБА_4 у листі, адресованому провідним спеціалістам ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначив, що у зв'язку із нестабільністю на державному валютному ринку, йому стало проблематично сплачувати щомісяця кошти у сумі 755 доларів США і бажав отримати кредитні канікули.

Тому, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що за згодою сторін договору відбулася зміна валюти зобов'язання, що не суперечить вимогам

чинного законодавства, зобов'язання за договором про іпотечний кредит не припинилось, а твердження позивача про безгрошовість договору є безпідставними.

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визнання договору безгрошовим.

Крім того, у випадку не надання коштів за договором позичальник мав право оспорити договір у встановленому законом порядку, а не заявляти вимоги про визнання його безгрошовим. Обрання неналежного способу захисту порушеного права є підставою для відмови в позові.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай