Суддя Попова В. О.
Справа № 644/9225/18
Провадження № 4-с/644/9/19
У Х В А Л А

Іменем України

18 січня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Попової В.О.,

за участю секретаря Дашкової К.С.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи -

Міжрайонного відділу

державної виконавчої служби по

Індустріальному та Немишлянському

районах м. Харкова Головного

територіального управління юстиції

у Харківській області (суб'єкт оскарження) Ісаєнка А.В.,

представника стягувача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , суб'єкт оскарження - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнко Артем Володимирович, стягувач - ОСОБА_5,

на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, в якій з урахуванням уточнень остаточно просив визнати неправомірними дії державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка А.В. щодо нарахування та невірного визначення розміру заборгованості по оплаті аліментів згідно довідки-розрахунку №14.1-34/65457 від 19.11.2018 року; визнати незаконною та скасувати постанову ВП №48713971 про накладення штрафу від 19.11.2018 року. Крім того, ставив питання про відстрочку або розстрочку заборгованості по аліментам , а також просив визнати неправомірною та скасувати постанову від 25 березня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №48713971 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межи України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; визнати неправомірною та скасувати постанову від 25 березня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №48713971 про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; визнати неправомірною та скасувати постанову від 25 березня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №48713971 про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;визнати неправомірною та скасувати постанову від 25 березня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №48713971 про тимчасове обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

В судовому засіданні заявник підтримав доводи уточненої та доповненої скарги з викладених в ній підстав. Наполягав на тому, щодержавним виконавцем невірно визначено розмір заборгованості по аліментам в довідці-розрахунку від 19.11.2018 року; при визначенні розміру заборгованості по аліментам державним виконавцем невірно враховано квитанції, надані на підтвердження сплати аліментів. Крім того, стверджував, що державним виконавцем в довідці-розрахунку від 19.11.2018 року порушено послідовність відображення по місяцям сплачених ним сум.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2просила задовольнити вимоги доповненої скарги, мотивуючи свої доводи аналогічно викладеному в ній.

Представник Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнко А.В. вважав, що оскаржувані дії були вчинені ним відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця і права заявника не було порушено, а тому викладені в скарзі вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Представник стягувача ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні скарги за безпідставністю.

Суд вислухавши осіб, які беруть участь у судовому розгляді, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Орджонкідзевського районного суду м. Харкова від 02.10.2006 року по справі №2-3784/2006р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 250 грн. на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., щомісячно, починаючи з 02.08.2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

На примусовому виконанні Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавчий лист № 2-3784/06, виданий 12.12.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 250 грн. на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., щомісячно, починаючи з 02.08.2006 року і до досягнення дитиною повноліття, (а.с.7).

Рішенням Орджонкідзевського районного суду м. Харкова від 02.03.2016 року по справі №644/1657/15-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 : стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2010 по 01.07.2015 в сумі 4801 грн., 50 коп.

25 березня 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнком А.В. винесено постанови у виконавчому провадженні ВП №48713971, якими обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межи України, у праві користування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, (а.с.а.с.40-43).

19.11.2018 року державним виконавцем Ісаєнком А.В. складено розрахунок №14.1-34/65457 заборгованості ОСОБА_1 по аліментам за період з 01.06.2015 р. по 19.11.2018 р. та визначено загальну суму заборгованості станом на 19.11.2018р. у розмірі 15 708 грн. 27 коп., (а.с.6) .

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов'язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України..

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін'юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Аналізуючи пояснення заявника щодо невірного врахування державним виконавцем квитанцій, наданих на підтвердження сплати аліментів на загальну суму

10 000 грн. 00 коп. при визначенні розміру заборгованості, суд зазначає, щов довідці-розрахунку №14.1-34/65457 від 19.11.2018 року у стовбці «Сплачено боржником » державним виконавцем відображено саме суму 10 000 грн. Тому суд не бере до уваги пояснення заявника в цій частині.

Щодо тверджень заявника про порушення державним виконавцем в довідці-розрахунку №14.1-34/65457 від 19.11.2018 року послідовності відображення по місяцям сплачених ним сум, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно.

У пункті 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін'юсту від 02.04.2012 року № 512/5, роз'яснено, що у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Факт перерахування аліментів заявником ОСОБА_1 підтверджується копіями квитанцій на загальну суму 10 000 грн., наявними в матеріалах виконавчого провадження ВП №48713971, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні, (а.с.а.с.40-43 виконавчого провадження). Проте, у наданих квитанціях або не вказано призначення платежу, або кошти перераховувались на ім'я «Жукової» без зазначення ініціалів та без зазначення періоду, за який здійснюється платіж. Відомості на підтвердження надання ОСОБА_1 державному виконавцю квитанцій не пізніше наступного робочого дня після сплати аліментів матеріали виконавчого провадження не містять. Таким чином, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів в частині порушення державним виконавцем послідовності відображенняв довідці-розрахунку по місяцям сплачених сум.

Крім того, суд не бере до уваги доводи заявника ОСОБА_1 щодо того , що державним виконавцем невірно визначений розмір заборгованості по аліментам в довідці-розрахунку №14.1-34/65457 від 19.11.2018 року з огляду на наступне.

Як вбачається з власного розрахунку заявника, оголошеного та дослідженого в судовому засіданні, заборгованість по аліментам за період з 01.01.2010 року по 01.07.2015 року становить 15 800 грн., а поточна заборгованість за період з 01.07.2015 року по 01.12.2018 року становить 108 грн. 33коп. А згідно розрахунку державного виконавця №14.1-34/65457 від 19.11.2018 року заборгованість по аліментам за період з 01.01.2015 року по 19.11.2018 року становить 15 708 грн. 27 копійок, а поточна заборгованість за період з 01.01.2015 року по 19.11.2018 року становить 408 грн. 27 коп. Тобто, заявник фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, що свідчить про те, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні. Відповідно до ч. 4ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Предметом скарги ОСОБА_1 є оцінка законності дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

У п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов'язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання. Спір про право розглядається виключно у позовному провадженні. Позовне провадження - це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, лише позовне провадження спрямоване на вирішення спору про право. Таким чином, при наявності такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, а не державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подано скаргу на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно положень ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, дії якого оскаржуються, склав розрахунок заборгованості по аліментам у межах повноважень та повідомив у встановлений законом строк зацікавлених осіб про вчинену виконавчу дію, що свідчить про дотримання ним вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки при складанні 19.11.2018 року довідки-розрахунку заборгованості по аліментам державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до закону, відсутні правові підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця в цій частині.

Вирішуючи вимоги скарги в частині визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №48713971 про накладення штрафу від 19.11.2018 року, суд приходить до наступного.

Положеннями статті 447 та частині першій статті 448 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Проте, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними вище нормами процесуального законодавства, встановлені відповідні спеціальні норми Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до частини першої статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частина друга цієї статті передбачає інший порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, а саме, такі дії, бездіяльність або рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що заявник в скарзі до суду серед інших вимог, оскаржує постанову про накладення штрафу від 19.11.2018 року у виконавчому провадженні ВП №48713971, (а.с. 45 виконавчого провадження).

Ця вимога, виходячи з наведених вище норм закону, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок висловлює Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 6 червня 2018 року в справі №921/16/14-г/15та в Постанові від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц.

Зважаючи на викладене, провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу від 19.11.2018 року підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Вирішуючи вимоги скарги в частині відстрочки або розстрочки заборгованості по аліментам, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Заява про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

ОСОБА_1 подано скаргу на дії державного виконавця в порядку ст.ст.447-449 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутись до суду в порядку ст.435 ЦПК України із відповідною заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Вирішуючи вимоги скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця від 25.03.2018 року у виконавчому провадженні ВП №48713971 ,суд вбачає наступне.

25 березня 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнком А.В. винесено постанови, якими обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межи України, у праві користування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, оскільки згідно довідки розрахунку державного виконавця №14.1-34/65457 від 19.11.2018 року станом на 19.11.2018 року заборгованість за аліментами становить 15 708 грн.,27 коп., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Згідно частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не спростовується учасниками судового розгляду, що ОСОБА_1 було відомо про зобов'язання зі сплати аліментів, останній був присутній при ухваленні відповідного рішення, позов про стягнення аліментів визнав у повному обсязі (а.с. виконавчого провадження 37); розгляд питання в порядку ст. 435 ЦПК України про розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами не ініціював. Таким чином, оскаржувані рішення та дії державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межи України, у праві користування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, відповідними пристроями, у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі здійснені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» , в межах повноважень державного виконавця та спрямовані на практичну реалізацію виконання рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили та є обов'язковим для виконання.

Статтею 451 ЦПК України встановлено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, якщо оскаржуванні рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволені скарги.

З наявних матеріалів справи не вбачається порушення державним виконавцем чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби прав, свобод чи законних інтересів заявника при здійсненні дій по виконанню рішення суду, тому дії державного виконавця є законними та обґрунтованими.

За таких обставин, скарга задоволенню не підлягає .

Керуючись ст.ст. 260, 268, 447-451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження за скаргою ОСОБА_1, суб'єкт оскарження - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнко Артем Володимирович, стягувач - ОСОБА_5, на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця в частині визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу від 19.11.2018 року по виконавчому провадженню ВП №48713971 - закрити.

В задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_1, суб'єкт оскарження - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнко Артем Володимирович, стягувач - ОСОБА_5, на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя Попова В.О.

Вступна та резолютивна частини ухвали суду складені і проголошені 18.01.2019 року. Повний текст ухвали суду складено 23.01.2019 року.

Суддя Попова В.О.