Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 759/8910/17

провадження № 61-43711св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

представники заявника: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

заінтересовані особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на постанову Апеляційного суду м. Києва

від 08 серпня 2018 рокув складі колегії суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_3звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, заінтересовані особи: ОСОБА_6,

ОСОБА_7

Заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_6 не перебувають в офіційному шлюбі, але вони здійснили таїнство вінчання, проживають разом та мають спільну дитину - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що проживають однією сім'єю, ведуть спільне господарство, виховують доньку, мають спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, проводять разом відпочинок та в іншому шлюбі не перебувають, з урахуванням викладеного, ОСОБА_3просила суд встановити юридичний факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу починаючи з

14 лютого 2009 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_3задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 починаючи з 14 лютого 2009 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності вимог заяви.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 9 414,80 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник не зазначила в чому полягає необхідність встановлення факту проживання однією сім'єю та не вказала, які правові наслідки для неї породжує цей факт. Крім того, судом першої інстанції розглянуто справу за участі недієздатної заінтересованої особи без залучення її законного представника.

У вересні 2018 рокупредставник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що станом на день подання апеляційної скарги ОСОБА_7 не була опікуном ОСОБА_6, оскільки останній був дієздатним в силу приписів частини шостої статті 300 ЦПК України.

У листопаді 2018 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона та ОСОБА_6 не перебувають у зареєстрованому шлюбі, але проживають однією сім'єю, ведуть спільне господарство, виховують доньку, мають спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, проводять разом відпочинок, у іншому шлюбі не перебувають.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 234 ЦПК України 2004 року).

Пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України 2004 року визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 256 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини четвертої статті 256 ЦПК України 2004 року суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Пунктом 5 частини першої статті 256 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Проте, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю за безпідставністю, апеляційний суд не з'ясував мету, для якої необхідно його встановлення та не встановив чи не пов'язується встановлення такого факту з наступним вирішенням спору про право, що має наслідком застосування частини четвертої статті 256 ЦПК України 2004 року до спірних правовідносин.

За викладених обставин, постанова Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 406, 411 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило