Справа № 454/1857/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О., Мандрик І.Я.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

та представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 28.04.1979р. він одружився з ОСОБА_3 Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син та дочка, які на даний час є повнолітніми.

Так як позивач та відповідачка були лікарями та працювали в Сокальській ЦРЛ, то вирішили збудувати житловий будинок в м. Сокалі за спільні кошти. Рішення виконкому Сокальської міської ради №340 від 12.11.1981 року ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку в м. Сокалі по вул. Бобинського, 65 для будівництва двоповерхового одноквартирного житлового будинку.

Будинок будували спільно з 1981 року по 1990 рік включно за спільні кошти

Рішенням Сокальського районного суду від 04.11.2015р. шлюб між сторонами розірвано.

Згідно рішення Сокальської міської ради від 14.04.1994 року та від 30.12.1996 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1004 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. Бобинського, 65 в м. Сокалі.

Рішення виконкому Сокальської міської ради №437 від 18.11.2004 року ОСОБА_3 видано дублікат свідоцтва про право власності на будинок №65 по вул. Бобинського в м. Сокалі, загальною площею 222,8 кв. м., житлова площа 76,8 кв.м., будинок складається з гаражу, 3-х кладових, 5-ти коридорів, кухні, ванної, туалету, сушилки, 4-х житлових кімнат (житловий будинок поз. А-1); літня кухня поз. Б; сарай поз. В; сарай поз. Г; споруди поз. №1 та №2.

Позивач та відповідачка зареєстровані і проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В зв'язку з тим, що власником всього будинковолодіння є ОСОБА_3, яке вона одноособово оформила на себе, тому вона не дає можливості позивачу проживати у ньому.

Добровільно в нотаріуса переоформити право власності на 1/2 частину будинковолодіння відповідачка не згідна.

Позивач вважає, що має право на половину господарства разом з колишньою дружиною згідно законодавства.

Таким чином, вказане будинковолодіння було набуте за час перебування сторін у шлюбі та належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння №65 по вул. Бобинського в м. Сокалі, Львівської області,загальною площею 222,8 кв. м., житлова площа 76,8 кв.м., будинок складається з гаражу, 3-х кладових, 5-ти коридорів, кухні, ванної, туалету, сушилки, 4-х житлових кімнат (житловий будинок поз. А-1); літня кухня поз. Б; сарай поз. В; сарай поз. Г; споруди поз. №1 та №2 та стягнути з відповідачки в його користь сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

23.07.2018р. представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначила, що після укладення шлюбу сторони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2 та працювали в Дрогобицькій міській лікарні до 1979 року. У 1979р. відповідачка будучи вагітною, переїхала проживати в м.Сокаль до своїх батьків. Після народження дитини між сторонами виник конфлікт, тому відповідачка залишилась проживати разом з дитиною у своїх батьків, які їх утримували, оскільки позивач жодних коштів не надавав. Спільних коштів в них не було, спільного господарства не вели, тому в них і не було наміру спільного будівництва. З 1980 року сторони помирились та почали спільно проживати в м.Сокаль та працювати в Сокальській ЦРЛ. Однак згодом конфлікт між сторонами продовжився, внаслідок чого позивач перейшов проживати окремо від сім'ї в с.Забужжя Сокальського району, де проживав до листопада 1982 року. Тому вони не могли розпочати будівництво спільного будинку у 1981 році за спільні кошти.

В цей час, співробітниця мами позивачки, виїжджала на постійне місце проживання з м.Сокаль та відступила земельну ділянку виділену для будівництва на користь ОСОБА_3, що відображено в рішенні міської ради №340 від 12.11.1981 року про відміну рішення міськвиконкому №99 від 27.03.1980 року та виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку ОСОБА_3

Відтак, у 1981 році батьки відповідачки розпочали будівництво житлового будинку, збудувавши господарські будівлі та літню кухню за власні кошти і надавали фінансову допомогу при будівництві будинку.

В 1984 році сторони спільно продовжували будівництво будинку, який будували спільними силами з допомогою родичів відповідачки та до 1985 року будинок було зведено і влаштовано покрівлю.

У 1987році в сторін народилася дочка і вони продовжували разом проживати у літній кухні та продовжували благоустрій будинку (внутрішні роботи). Другий поверх будинку не завершено будівництвом до цього часу.

Також, вказує, що позивач не пропонував відповідачці переоформити на нього 1/2 частину будинку в нотаріуса.

Після розірвання шлюбу сторони не спілкуються, оскільки позивач влаштовує сварки на побутовому грунті, а грудня 2017 року позивач не проживає у спільному будинку, а лише періодично приходить.

Відповідачка вважає, що частка позивача у спільному майні має бути меншою від 1/2 з врахуванням участі її батьків коштами та будівельними матеріалами у будівництві літньої кухні та господарських будівель.

Крім цього, позивачем не надано жодних доказів його участі у будівництві будинку чи придбанні будівельних матеріалів.

Також, відповідачка заперечує проти стягнення з неї судового збору і витрат на правову допомогу, оскільки вони є неспівмірними з розміром її доходу, яка на даний час є пенсіонером по віку та отримує пенсію в розмірі 1568,07грн. В той час, як позивач отримує пенсіє в розмірі 3800грн. та продовжує працювати хірургом Сокальської ЦРЛ, тобто судові витрати не погіршують його матеріального стану та можуть бути віднесені за його рахунок.

29.08.2018р. представник позивача ОСОБА_2 в порядку ст.180 ЦПК України подав заперечення на відзив, в яких зазначив, що не згідний з аргументами відповідача та вважає, що їх необхідно відхилити. До матеріалів справи долучив копію рішення виконкому Сокальської міської ради №108 від 10.04.1986 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 будівництва будинку по зміненому проекту». Цим доказом вбачається, що будинок ще будувався, тобто був в процесі будівництва; бухгалтерських документів та відповіді з райвідділу міліції, оскільки відповідачка фактично створила такі умови, що позивач ОСОБА_1 не має можливості реально проживати в даному будинку (вона розвела собак, вчиняє протиправні дії), у зв'язку з чим ОСОБА_1 звертався із заяви в правоохоронні органи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обгрунтування навели обставини викладені в позовній заяві та запереченнях на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали та просили в задоволенні позовних вимог відмовити. В обгрунтування навели обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено в ході розгляду справи, сторони з 24.04.1979 року по 04.11.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

З дослідженого в судовому засіданні рішення виконкому Сокальської міської ради №340 від 12.11.1981 року встановлено, що ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку в м. Сокалі по вул. Бобинського, 65 для будівництва двоповерхового одноквартирного житлового будинку.

Згідно технічного паспорту на будинок та рішення виконкому Сокальської міської ради №81 від 11.04.1991 року встановлено, що затверджено акти про закінчення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку №65 по вул.Бобинського в м.Сокаль.

З досліджених рішеннь Сокальської міської ради від 14.04.1994 року та від 30.12.1996 року і державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №2460 встановлено, що ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1004 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. Бобинського, 65 в м. Сокалі.

Відповідно до рішення виконкому Сокальської міської ради №437 від 18.11.2004 року ОСОБА_3 видано дублікат свідоцтва про право власності на будинок №65 по вул. Бобинського в м. Сокалі, загальною площею 222,8 кв. м., житлова площа 76,8 кв.м., будинок складається з гаражу, 3-х кладових, 5-ти коридорів, кухні, ванної, туалету, сушилки, 4-х житлових кімнат (житловий будинок поз. А-1); літня кухня поз. Б; сарай поз. В; сарай поз. Г; споруди поз. №1 та №2 (копії рішення та свідоцтва про право власності додаються).

У відповідності до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

З 2004 року питання поділу спільного майна подружжя врегульоване Сімейним та Цивільним кодексами України.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до роз'ясень, викладених у п. 24 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

Разом з цим, суд приймає до уваги заперечення відповідача проти позову викладені у відзиві, однак відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Твердження відповідача, про те, що частка позивача у будинку має бути менша ніж 1/2 літня, оскільки літня кухня та господарські будівлі побудовані за її коти та кошти її батьків спростовується доказами наданими позивачем.

Зокрема: дублікат наказу №002788 від 02.11.1981 року про відпуск ОСОБА_1 металічних воріт; квитанція до прибуткового касового ордера №556 від 30.11.1987 р. про порізку лісу ОСОБА_1; видаткова накладна №780 від 13.11.1981 року на закупівлю вапна ОСОБА_1; видаткова накладна №006774 від 03.12.1981 р. про відпуск пиломатеріалів ОСОБА_1; квитанція до касового ордера від 02.1984 р. про відпуск щебеню ОСОБА_1; рахунок-фактура №2066 від 17.12.1981 р. про відпуск ОСОБА_1 пиломатеріалів; накладна №1241 від 14.07.1982 р. про відпуск керамзиту ОСОБА_1; накладна №1762 від 17.09.1983 р. про відпуск ОСОБА_1 вапна; рахунок №3684 від 02.06.1982 р. про відпуск цементу ОСОБА_1; накладна №1 від 05.07.1982 р. про відпуск ОСОБА_1 цементу; рахунок №2166 від 08.1982 р. про відпуск ОСОБА_1 труб газових, труб азбестових, радіаторів; рахунок №1884 від 11.04.1983 р. про відпуск ОСОБА_1 цементу; рахунок №3820 від 13.07.1982 р. про відпуск ОСОБА_1 шиферу; рахунок №3807 від 30.09.1983 р. про відпуск ОСОБА_1 пиломатеріалів; рахунок №3934 від 28.10.1983 р. про відпуск пиломатеріалів ОСОБА_1; розхідна накладна №317 від 13.03.1984 р. про відпуск ОСОБА_1 цегли; накладна №44 від 09.11.1981 р. про відпуск ОСОБА_1 цегли силікатної; розхідна накладна №013386 від 10.08.1982 р. про відпуск ОСОБА_1 блоків; дублікат чека №051655 від 02.02.1987 р. про відпуск ОСОБА_1 труб газових; дублікат чека №320963 від 24.09.1984 р. про відпуск ОСОБА_1 шклоблоків; розхідна накладна №1420 від 07.08.1984 р. про відпуск ОСОБА_1 цегли; рахунок №931 від 02.07.1983 р. про відпуск ОСОБА_1 цементу; рахунок№ 4509 від 19.07.1984 р. про відпуск ОСОБА_1 цементу;рахунок №6894 від 19.10.1985 р. про відпуск ОСОБА_1 цементу; рахунок №7496 від 02.12.1984 р. про відпуск ОСОБА_1 цементу; рахунок №5671 від 02.09.1985 р. про відпуск ОСОБА_1 пиломатеріалів; рахунок№5326 від 21.08.1986 р. про відпуск ОСОБА_1 цементу; рахунок №4645 від 12.09.1986 р. про відпуск ОСОБА_1 пиломатеріалів; рахунок №4642 від 12.09.1986 р. про відпуск ОСОБА_1 пиломатеріалів; рахунок №2420 від 14.04.1987 р. про відпуск ОСОБА_1 пиломатеріалів; розхідна накладна №5119 про відпуск ОСОБА_1 шиферу; акт виконаних робіт про встановлення газових труб (замовник ОСОБА_1В.); квитанція до касового ордеру №52 від 26.08.1982 р. про оплату ОСОБА_1 за автопослуги; накладна №363 від 30.06.1986 р. про відпуск ОСОБА_1 пиломатеріалів; квитанція до касового ордера №139 про оплату ОСОБА_1 за автопослуги; квитанція до касового ордера №2089 від 09.08.1982 р. про оплату ОСОБА_1 за блоки; квитанція до касового ордеру №2670 від 02.11.1981 про оплату ОСОБА_1 за металічні ворота; квитанція до касового ордера №349 від 20.09.1984 р. про оплату ОСОБА_1 за автопослуги; квитанція до касового ордера від 21.04.1983 р. про оплату ОСОБА_1 за половинки цегли; квитанція до касового ордера №346 від 12.09.1986 р. про оплату ОСОБА_1 за автопослуги.

Тобто, судом встановлено, що починаючи з 1981 року ОСОБА_1 приймав активну участь з будівництві даного житлового будинку та господарських споруд, оскільки він особисто купляв будівельні матеріали та оплачував послуги.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що вищевказане будинковолодіння набуте сторонами в шлюбі, то вищевказане майно в силу приписів ст. 60 СК України є спільним сумісним майном сторін, а тому їх частки у ньому є рівними.

Вирішуючи питання щодо поділу спільного майна сторін суд приходить до висновку про доцільність проведення наступного розподілу.

Враховуючи те, що частки у спільному сумісному майні є рівними тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння №65 по вул. Бобинського в м. Сокалі, Львівської області, загальною площею 222,8 кв. м., житлова площа 76,8 кв.м., будинок складається з гаражу, 3-х кладових, 5-ти коридорів, кухні, ванної, туалету, сушилки, 4-х житлових кімнат (житловий будинок поз. А-1); літня кухня поз. Б; сарай поз. В; сарай поз. Г; споруди поз. №1 та №2

Також, відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з поданих квитанцій ОСОБА_1 при зверненні до суду сплатив 1708,22 грн. судового збору.

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат підлягає до задоволення.

Разом з цим, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат повязаних з розгляду справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

З оглянутого договору №651/16 від 14.06.2018р. укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 встановлено, що за надання правової допомоги ОСОБА_1 сплачує адвокату гонорар в розмірі 5000 грн.

З копії квитанції до прибуткового касового ордера №18 від 14.06.2018р. встановлено, що ОСОБА_1 сплатив адвокату ОСОБА_2 5000 грн. за надання правової допомоги.

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу підлягає до задоволення на суму 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння №65 по вул. Бобинського в м. Сокалі, Львівської області,загальною площею 222,8 кв. м., житлова площа 76,8 кв.м., будинок складається з гаражу, 3-х кладових, 5-ти коридорів, кухні, ванної, туалету, сушилки, 4-х житлових кімнат (житловий будинок поз. А-1); літня кухня поз. Б; сарай поз. В; сарай поз. Г; споруди поз. №1 та №2.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1708 (одна тисяча сімсот вісім) грн. 22 коп.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, 07.09.1945р.н., РНОКПП:НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_3, 23.01.1953р.н., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повне рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий: М. Я. Адамович