ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 385/1148/18

провадження № 22-ц/4809/481/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненко В. В.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2018 року у складі судді Панасюка І.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності й відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями.

Зазначав, що з 12 липня 2017 року по 28 листопада 2017 року відповідач, перебуваючи у АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп?яніння бив ногами по хвіртці його паркану та ображав його нецензурними словами, погрожував, жбурляв дрібним щебнем у нього, принижуючи його людську гідність. Причиною цього є неприязні стосунки відносно релігійних переконань та хороші стосунки відповідача з сусідами ОСОБА_3, ОСОБА_4, з якими він перебуває у неприязних стосунках більше п?ятнадцяти років. З цими сусідами відповідач зловживає спиртними напоями, а потім приходить до його домоволодіння та вчиняє протиправні дії, спрямовані на образи його честі та гідності. Він та його родина перебувають у постійному страху за своє життя та людську гідність. Внаслідок таких дій відповідача у його дружини ОСОБА_5 розвинулась хвороба цукровий діабет 2-го типу. Він неодноразово звертався з заявами про злочини ОСОБА_2 до Гайворонського ВП ГУНП проте провадження закривались, йому роз?яснювали, що між ним та відповідачем існують цивільно-правові відносини.

Принизливе ставлення відповідача до нього впливає на зниження цінності його особи, приниження його гідності. Протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних болях та душевних стражданнях, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв?язків, які позначили негативні зміни в його житті, викликали негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниженої гідності, розгубленості, нервозність, дратівливість. Наслідки перенесеної психологічної травми призвели до появи у нього психосоматичних та психоемоційних змін, зокрема, в нього з?явилась швидка втомлюваність, пасивність, пригніченість, образливість, чутливість, замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість у собі, тривога з приводу майбутнього. Як наслідок, нераціональне витрачання життєвого часу на лікування, ходіння із заявами та скаргами до поліції та прокуратури, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

Просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну та моральну шкоду в розмірі 23000 грн., зобов?язати відповідача вибачитися перед ним за вчинення протиправних дій та приниження його честі та гідності

(а.с.1-4).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Судом не встановлено фактів, а позивачем не надано доказів того, що неправомірними діями відповідача було порушено його особисті немайнові права.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги копії відповідей із установ поліції, в яких зазначалось про неодноразове побиття його, а також кількість поданих ним заяв на протиправні дії відповідача. Своїми діями відповідач порушує його конституційні права, від яких залежить його життя, адже він перебуває у постійному страху та невпевненості щодо подальших дій відповідача, адже безкарність породжує нахабство.

Апеляційне провадження відкрито 17 січня 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с.86). Ухвалою від 28 січня 2019 року призначено розгляд справи на 31 грудня 2019 року (а.с.90). Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 34 Конституції України передбачають, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Частиною 1 ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим за змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У відповідності до норм статей 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 2 (а.с.23), має хронічні захворювання, періодично проходить лікування (а.с.15,16, 17,18,19,20).

Позивач зазначав, що з 12 липня 2015 року по 28 листопада 2017 року відповідач ображає його, обзиває поганими словами, в тому числі і на ґрунті його релігійних переконань, спричиняв тілесні ушкодження, разом з тим за час розгляду справи жоден із зазначених фактів, а також наявність матеріальної шкоди не знайшли підтвердження у суді.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звертався з заявою до поліції про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, зокрема, що жителі м. Гайворона, в тому числі відповідач, вчиняли хуліганські дії відносно його родини, причиною чого є їх релігійні вподобання, в ході яких ображали його, погрожували фізичною розправою. За наслідками перевірки вказаної заяви постановою від 19 червня 2018 року закрито кримінальне провадження у зв?язку з відсутністю по даному факту ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161 КК України (а.24-26). Цим доказам, а також показам допитаних судом свідків, наданому позивачем відеозапису, суд першої інстанції дав належну оцінку за правилами ст.89 ЦПК України.

З огляду на положення статті 62 Конституції України, якою закріплено презумпцію невинуватості, сам факт звернення позивача з заявою до поліції, проведення відповідного розслідування та закриття кримінального провадження, не може прийматися судом як обставина, яка підтверджує наявність заподіяної злочином матеріальної і моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко