Провадження № 2/344/1490/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

24 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 11 вересня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким останній позичив грошові кошти в розмірі 20 000 євро та зобов`язався їх повернути на першу вимогу позивача, що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника, термін дії розписки закінчується 11.09.2018 року. Крім того, 16 березня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики грошових коштів в сумі 2000 доларів США. Отримані кошти відповідач зобов'язувався повернути до 16 червня 2016 року. Однак у встановлений в розписках строк грошові кошти позивачу повернуті не були.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, позов просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись із відміткою «за закінченням терміну зберігання», про причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не подав.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

11 вересня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 11 вересня 2015 року, за якою відповідач отримав від позивача 20 000 євро. Відповідно до розписки відповідач зобов'язався повернути позику за вимогою позивача (а.с.6).

16 березня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено ще один договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 16 березня 2016 року, за якою відповідач отримав від позивача 2000 доларів США. Відповідно до розписки відповідач зобов'язався повернути позику до 16 червня 2016 року (а.с.7).

На вимогу позивача про повернення грошових коштів відповідач не відреагуав, свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики від 14 листопада 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальний розмір заборгованості за договором позики від 11.09.2015 року складає 20 000 євро, що еквівалентно 625 000 грн., по курсу станом на день звернення з позовом до суду та за договором позики від 16.03.2016 року складає 2000 доларів США, що еквівалентно 53 920 грн. по курсу станом на день звернення з позовом до суду, загальна сума заборгованості за двома договорами позики складає 678 920 грн.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.

В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підтвердження понесення судових витрат позивачка надала квитанцію про сплату судового збору в розмірі 6789 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі.

Крім того позивачем понесено витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн., що підтверджується квитанцією № 101493 від 09.08.2018 року, які відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 1046 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, останнє відоме місце проживання якого: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договорами позики (розписками позичальника) від 11 вересня 2015 року та 16 березня 2016 року в розмірі 678 920 грн. (шістсот сімдесят вісім тисяч дев'ятсот двадцять гривень), судовий збір в розмірі 6789 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2019 року.

Суддя О.М. Бабій