Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 369/5649/17

провадження № 61-11439св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач) - товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012»,

відповідач 1 (позивач) - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 (третя особа) - ОСОБА_2 ,

відповідач 3 (третя особа) - ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поляк Дмитро Васильович,

третя особа - виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області,

третя особа - Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2018 року у складі судді Пінкевич Н. С. та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року в складі колегії суддів: Верланова С. М., Кашперської Т. Ц., Мережко М. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтуванням

У травні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (далі - ТОВ «Черемшина 2012») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за орендну плату.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належить гуртожиток по АДРЕСА_1 . 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір № 221 на оренду ліжко-місць в гуртожитку, відповідно до пункту 1 якого ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування три ліжко-місця у кімнаті АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 3 договору ціна оренди за користування одним ліжко-місцем становить 425 грн, а загальна сума до сплати за три ліжко-місяця становить 1 725,00 грн. Пунктом 4 цього договору передбачено, що щомісячна орендна плата перераховується орендарем на поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України.

Відповідачі, які проживають у кімнаті № 221 гуртожитку, починаючи з лютого 2015 року не сплачують орендну плату за користування трьома ліжко-місяцями, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у розмірі 47 093,73 грн.

Посилаючись на те, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на свою користь заборгованість по орендній платі у розмірі 84 850,61 грн, яка складається із суми основного боргу у розмірі 47 093,73 грн, інфляційних втрат у розмірі 9 634,52 грн та трьох процентів річних у розмірі 28 122,37 грн.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог та їх обґрунтування

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Черемшина 2012», треті особи: виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила зобов`язати ТОВ «Черемшина 2012» зробити перерахунок за спірний період проживання сім`ї ОСОБА_1 в кімнаті АДРЕСА_1 , визнати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в гуртожитку по АДРЕСА_1 укладенням договору найма кімнати № 221; змінити договір оренди ліжко-місць № 221 від 01 жовтня 2013 року на договір найму кімнати АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вона фактично проживає та зареєстрована у гуртожитку по АДРЕСА_1 більше п`яти років відповідно до умов договору найму житла. Згідно з житловим законодавством з усіма громадянами, які мають сім`ю і мешкають в окремих кімнатах гуртожитку, повинен бути укладений договір найму, а не договір оренди ліжко-місця. На підставі договору найму, мешканці гуртожитку окремих кімнат платили б за житло та комунальні послуги, як і квартиронаймачі, у розмірах встановлених для житлових приміщень в будинках державного житлового фонду. Гуртожиток по АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мав передаватись у власність територіальних громад з наданням в подальшому права громадянам на приватизацію. Питання правомірності належності тільки ТОВ «Черемшина 2012» приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 на момент подання позову розглядається у суді.

Про виділення жилого приміщення у відособлене користування свідчить запис про номер кімнати, а громадяни, які проживають у відособлених приміщеннях вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, тому після закінчення дії договору оренди ліжко-місця вона почала просити ТОВ «Черемшина 2012» про укладення з нею договору найму жилого приміщення, однак товариство ігнорує її вимоги.

ТОВ «Черемшина 2012» на власний розсуд тлумачить умови договору оренди ліжко-місць в гуртожитку № 221 . Вона не відмовлялась сплачувати грошові кошти за користування кімнатою в гуртожитку для проживання та погоджується з щомісячною оплатою, яка з урахуванням планового кошторису має складати 602,00 грн (425,00 грн + 177,00 грн). Тому загальна сума за спірний період становить 24 800,00 грн, що утворилась не з вини ОСОБА_1 , оскільки ТОВ «Черемшина 2012» не інформує про зміну розрахункових рахунків іншу сторону договору, і з цих причин ОСОБА_1 позбавлена можливості сплачувати грошові кошти за користування кімнатою, внаслідок чого утворилась заборгованість.

З моменту укладення договору оренди № 221 ТОВ «Черемшина 2012» посилалось на рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради про користування ліжко-місцями для проживання у гуртожитку, а її з цих підстав примусили укласти договір на умовах позивача, оскільки керівництво ТОВ «Черемшина 2012» вважало, що інших змін обставин не настане. Однак, рішенням Вишневої міської ради № 1-01/XXIV-2 від 12 жовтня 2017 року скасовано рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради від 28 березня 2002 року № 22/37, а тому обставини істотно змінились.

Користування житлом за договором найму є достатньою підставою для визнання реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у гуртожитку по АДРЕСА_1 з укладенням договору найма кімнати. Оскільки потребу у житлі людина задовольняє лише за умови користування конкретним жилим приміщенням, то відносини між ОСОБА_2 і ТОВ «Черемшина 2012» підлягають правовому регулюванню шляхом укладання договору найму житлового приміщення.

ТОВ «Черемшина 2012» належним чином повідомлялось про призив ОСОБА_3 та проходження ним строкової військової служби до теперішнього часу, але за період його відсутності позивач перерахунок не зробив, що виключає солідарне стягнення боргу з орендної плати за проживання у кімнаті № 221 у гуртожитку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотиви, з яких виходив суд

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2018 року, з урахування ухвали цього ж суду про виправлення описки від 11 лютого 2019 року, позов ТОВ «Черемшина 2012» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» заборгованість по оплаті оренди житла у розмірі 47 850,61 грн та сплачений судовий збір в розмірі 888,32 грн.

У задоволені решти позовних вимог ТОВ «Черемшина 2012» відмовлено.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі у порушення вимог статті 526, 530, 810, 815 ЦК України, пункту 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 та умов договору оренду ліжко-місць в гуртожитку, не виконують в повному обсязі взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням, внаслідок чого станом на лютий 2018 року виникла заборгованість у розмірі 47 093,73 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. При цьому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Черемшина 2012» в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих відповідно статті 625 ЦК України, оскільки стягнення заборгованості за оренду житла не вважається простроченням виконання грошових зобов`язань перед кредитором за користування грошима.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив із того, що враховуючи, що реєстрація місця проживання та договір найму не є тотожними поняттями, не залежать одне від одного, чинним законодавством не передбачено такого способу захисту права як визнання реєстрації місця проживання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції та мотиви, з яких виходив суд

Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2018 року в частині задоволення позову ТОВ «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за орендну плату та судового збору скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» заборгованість по орендній платі за проживання в кімнаті АДРЕСА_1 у розмірі 84 850,61 грн, з яких: сума основного боргу у розмірі 47 093,73 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 634,52 грн та три проценти річних у розмірі 28 122,37 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Черемшина 2012» відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_2 виникли договірні правовідносини оренди на підставі укладеного між ними договору від 01 жовтня 2013 року, оскільки взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати ОСОБА_2 не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, що підлягає стягненню із ОСОБА_2 Проживання у гуртожитку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не свідчить про виникнення солідарного обов`язку за належне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором оренди.

Оскільки ОСОБА_1 не є стороною договору оренди кімнати № 221 гуртожитку, то з урахуванням положень статті 651 ЦК України цей договір не може бути змінений на її вимогу, а тому суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну договору оренди ліжко-місць № 221 від 01 жовтня 2013 року на договір найму кімнати АДРЕСА_1 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 369/5649/17 та витребувано її з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що ТОВ «Черемшина 2012» не правильно визначило розмір заборгованості, суд не надав належної оцінки відсутності у ТОВ «Черемшина 2012» доказів існування права власності на жилі приміщення в гуртожитку.

Узагальнені доводи особи, яка подала пояснення на касаційну скаргу

У липні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду пояснення до касаційної скарги, у яких просив касаційну скаргу задовольнити. Указував, що суди не застосували статтю 811 ЦК України відповідно до якої передбачено дві форми договору це договір найму житла та договір оренди житла із викупом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 квітня 2013 року, а також витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 квітня 2013 року № 2090196 ТОВ «Черемшина 2012» є власником нежилого приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 , розмір частки 1, загальна площа об`єкта 5 811 кв. м.

01 жовтня 2013 року між ТОВ «Черемшина 2012» (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір № 221 на оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» відповідно до пункту 1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у кількості трьох ліжко-місць у кімнаті № 221.

Сторони погодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди у письмовій формі (пункту 11 договору).

ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором оренди щодо внесення орендної плати у розмірі та строки передбачені договором, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у розмірі 47 093,73 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Черемшина 2012» про заборгованість з оренди трьох ліжко-місць у гуртожитку.

Вказаний розрахунок відповідачем ОСОБА_2 не спростований належними та допустимими доказами.

Мотивувальна частина

Джерела права й акти їх застосування

Відповідно до частини першої статті 810 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з частиною третьою статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Положеннями статті 820 ЦК України встановлено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Відповідно до частини першої статті 130 Житлового кодексу Української РСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 18, 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208 (у редакції, на час укладення договору) особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Між позивачем і відповідачами склалися відносини найму у гуртожитку на підставі договору. Предметом договору найму у гуртожитку у залежності від його виду є кімната, її частина або ліжко-місце. Оскільки, укладений між сторонами договір оренди ліжко-місця у гуртожитку передбачав право користування приміщеннями загального користування, то такий договір найму включає також елементи договорів про надання послуг, зберігання, виконання робіт, про надання комунальних послуг тощо.

Оскільки гуртожиток знаходиться у приватній власності і сторони у пункті 3 договору передбачили, що ціна оренди за користування одним ліжко-місцем Гуртожитку складає 425,00 грн за один календарний місяць та включає у себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання Гуртожитку та прибудинкової території, то до відносин сторін застосовується саме такий розмір орендної плати, який встановлений сторонами за договором, тому суду правильно виходили саме з договірної вартості користування, а не з нормативно-визначеної.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_2 , як орендар, не виконував належним чином своїх зобов`язань за договором найму ліжко-місця щодо внесення орендної плати, правильно застосували статті 612, 625 ЦК України, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості з орендної плати, а також трьох відсотків річних та інфляційні втрати.

Проте вирішуючи спір у частині стягнення трьох відсотків річних, апеляційний суд дійшов помилкового висновку в обрахуванні цієї суми визначивши її розмір 28 122,37 грн, залишив поза увагою те, що відповідно до статті 625 ЦК України три відсотки річних обраховуються із основної суми боргу, а саме: 47 093, 73 грн*0,03=1 412, 81 грн.

Крім того, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновками суду попередніх інстанцій про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки стаття 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту права як визнання реєстрації місця проживання, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є стороною спірного договору оренди, а тому відсутні підстави для зобов`язання ТОВ «Черемшина 2012» зробити перерахунок за спірний період проживання сім`ї ОСОБА_1 у кімнаті № 221 гуртожитку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного судове рішення апеляційного суду необхідно змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних.

Судові рішення в іншій частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів у цій частині не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Черемшина 2012» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з ОСОБА_2 на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1 096,32 грн (розмір заявлених вимог - 84 850,61 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 58 141,06 грн (68,52%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 1 600,00 грн (1 600 х 68,52 % : 100 % = 1 096,32), судовий збір у сумі 2 400 грн за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черемшина 2012» також пропорційно в розмірі 1 644,48 грн.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений судовий збір у розмірі 3 848,00 грн за подання касаційної скарги підлягає стягненню з ТОВ «Черемшина 2012» на її користь також пропорційно у розмірі 1 211, 35 грн (3 848,00 грн х 31,48% : 100 = 1 211, 35 грн).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 28 122,37 грн зменшивши її розмір до 1 412,81 грн.

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» судовий у розмірі 2 740,80 грн.

Стягнути з товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» на користь ОСОБА_1 судовий у розмірі 1 211,35 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун