20.11.2019 Справа № 756/4120/16-ц
Справа ун. № 756/4120/16-ц
пр.№2/756/113/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі - Пляса Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський" до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно ,-

в с т а н о в и в:

У березні 2016року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником гаражного боксу АДРЕСА_1 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею184,1кв.м., згідно свідоцтва про право власності № 51785417 виданого 19.01.2016р. приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 12954008.

Крім того відповідач є власником гаражного боксу АДРЕСА_3 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею 202,9 кв.м., згідно свідоцтва про право власності № 51784251виданого 19.01.2016р. приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 12953751.

Крім того відповідач є власником гаражного боксу АДРЕСА_5 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею 73,1 кв.м., згідно свідоцтва про право власності № 52728749виданого 05.02.2016р. приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 13140805.

Крім того відповідач є власником гаражного боксу АДРЕСА_2 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею 159,2 кв.м., згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 виданого 12.12.2015р. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 12709171.

Право власності набуті відповідачем з використанням підробних документів, а саме для проведення державної реєстрації та отримання свідоцтва про право власності на гараж АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, АДРЕСА_5 нотаріусу було подано довідки за № 372 від 08.09.2015р., № 371 від 08.09.2015р., № 4-2 від 04.02.2016р., згідно якої вбачається, що відповідач сплатив пайовий внесок у повному обсязі. Однак дані документи не відповідають дійсності, оскільки відповідачем пайові внески не сплачувались та деякі документи взагалі не надавались.

Рішенням Київської міської державної адміністрації про відновлення земельної ділянки № 121-17/994 від 23.10.2003р., земельна ділянка № 78:134:70, була виділена Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський" для будівництва та експлуатації гаражів. Отже законним володільцем земельної ділянки є позивач. Набувши незаконно право власності на споруди, які розташовані за земельній ділянці позивача та які є самочинним будівництвом, порушують права та інтересам позивача.

На підставі вищевикладеного просив суд постановити рішення, яким:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на гараж № АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_1 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею184,1кв.м., згідно свідоцтва про право власності № 51785417 виданого 19.01.2016р. приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 12954008 та скасувати державну реєстрацію право власності на вказане майно;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на гараж АДРЕСА_3 , за адресою АДРЕСА_1 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею 202,9 кв.м., згідно свідоцтва про право власності № 51784251виданого 19.01.2016р. приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 12953751 та скасувати державну реєстрацію право власності на вказане майно;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на гараж АДРЕСА_5 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею 73,1 кв.м., згідно свідоцтва про право власності № 52728749виданого 05.02.2016р. приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 13140805 та скасувати державну реєстрацію право власності на вказане майно;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на гаражАДРЕСА_6 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею 159,2 кв.м., згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 виданого 12.12.2015р. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 12709171 та скасувати державну реєстрацію право власності на вказане майно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким визнати позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість.

Третя особа до судового засідання не з`явилася про дату, місце та час повідомлявся належним чином. До судового засідання надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.1 та ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України).

Відповідно до довідки № 4-2 від 04.02.2016р. ОСОБА_1 є власником гаражного боксу АДРЕСА_5, загальною площею 73,1кв.м., який побудований ГБК « Мінський» в 1991 році господарчим способом у результаті діяльності гаражного кооперативу. Сума внесків сплачена в повному обсязі (а.с.128.)

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 52729065 від 05.02.2016р., гараж АДРЕСА_5 за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності не нерухоме майно, серії та номеру 52728749 від 05.02.2016р., виданого приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О.( а.с.141).

Відповідно до довідки № 372 від 08.09.2015р. ОСОБА_1 є власником гаражного боксу АДРЕСА_1, загальною площею 184,1кв.м., який побудований ГБК « Мінський» в 1991 році господарчим способом у результаті діяльності гаражного кооперативу. Сума внесків сплачена в повному обсязі (а.с.148.)

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2017р. по справі(756/10168/16-ц) встановлено: згідно інформаційної довідки від 29.04.2016 року № 58452603 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно гараж АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2019р. по справі № 756/11972/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до протоколу засідання Правління № 44 від 14.01.2013 було прийнято у члени Кооперативу та надано гараж АДРЕСА_2. Також наступним протоколом засідання Правління № 45 від 26.02.2013 позивача знову було прийнято у члени кооперативу та присвоєні номери гаражів АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1, АДРЕСА_4 03.12.2015 на Загальних зборах членів Кооперативу було прийнято рішення про затвердження всіх прийнятих Правлінням осіб протягом останніх 10 років у члени кооперативу. Таким чином, позивача ОСОБА_1 остаточно було прийнято в члени кооперативу лише 03.12.2015.

Згідно з вимогами ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того відповідач є власником гаражного боксу АДРЕСА_3 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею 202,9 кв.м., згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_21виданого 19.01.2016р. приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 12953751.

Крім того відповідач є власником гаражного боксу АДРЕСА_2 , на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський", загальною площею 159,2 кв.м., згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 виданого 12.12.2015р. Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 12709171.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 15 Закону України "Про власність" (який був чинним на момент набуття права власності на спірне нерухоме майно) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року №5 "Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів", член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до ст..10 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріусам державною надано повноваження державного реєстратора.

Згідно з пунктом 6 Тимчасового положення про реєстрацію видача свідоцтва про право власності здійснюється органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв.

Тобто свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто, як убачається з вказаної норми, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже мало виникнути до її проведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень»)

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України,. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 Цивільного кодексу України, визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Мінський" до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Луценко