Справа № 569/9869/18
Провадження № 2/344/1302/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

30 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.11.2011 року по 20.12.2016 року. 20.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка за рішенням суду залишена на проживанні з позивачем. Позивач утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Навіть не цікавився життям доньки, не відвідував і не навідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі, що свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Окрім того, 22.11.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, та 02.05.2018 року було відкрито виконавче провадження. Добровільно відповідач рішення суду не виконує. В матеріалах виконавчого провадження відсутні квитанції про сплату аліментів на користь стягувача, заборгованість не сплачується, на виклики державного виконавця боржник не з'являвся. На підставі наведеного просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за період з 01.11.2016 року по 30.04.2018 року в сумі 5460грн.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечили проти винесення заочного рішення у справі. Позивач суду пояснила, що з народження дитини з відповідачем не проживає. Коли дитині виповнилося 2 місяці, відповідач виїхав за кордон та його місцезнаходження їй не відомо. Відповідач не цікавиться життям дитини фактично з її народження. За цей час він декілька разів телефонував їй, навіть один раз в березні 2017 року говорив з донькою, якій пообіцяв приїхати на її день народження. Коли відповідач не приїхав на день народження, донька дуже засмутилася. Дитина потребує батьківського піклування та постійно про нього питала. Коли відповідач спілкувалась з відповідачем по телефону, то просила, щоб він приділяв увагу дитині та піклувався про неї. Відповідачу відомо, що він має сплачувати аліменти на підставі рішення суду, однак добровільно аліменти він не сплачує.

В судове засідання відповідач повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечила проти задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Також, згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного , духовного , інтелектуального , культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили.

Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо , спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини НОМЕР_3 від 17.06.2014 року сторони по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 22.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживанні з матір'ю та вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з дня пред"явлення позову 12.10.2016 року (а.с. 5).

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Відповідно до довідки про склад сім'ї (а.с. 13) дитина ОСОБА_3 зареєстрована та проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки виданої ГО «Танцювальний клуб «Флеш» ОСОБА_3 займається в танцювальному клубі «Флеш» з 01.02.2017 року та сплачує щомісячний внесок в розмірі 180грн. (а.с.14).

Як вбачається з довідки виданої родинним центром «Сімейка» від 18.05.2018 року (а.с.15) ОСОБА_3 відвідує даний заклад з 01.02.2015 року. За весь період навчання в центрі батько жодного разу не був присутній з дитиною та дзвінків від нього щодо успіхів дитини, оплати за навчання та розкладу занять не надходило. На заняття дитину супроводжують мама та бабуся.

Як вбачається з довідки виданої ФОП ОСОБА_4 від 22.05.2018 року (а.с.16) ОСОБА_3 відвідує заняття з вивчення англійської мови з 01.02.2018 року. За весь період навчання в центрі батько жодного разу не був присутній з дитиною та дзвінків від нього щодо успіхів дитини, оплати за навчання та розкладу занять не надходило. На заняття дитину супроводжують мама та бабуся.

Згідно довідки ДФС України ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області ОСОБА_1 зареєстрована приватним підприємцем та загальна сума доходу за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року склала 813002,86грн. (а.с.17).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.10-11) 02.05.2018 року державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження ВП № 56289216 на підставі виконавчого листа, виданого 24.04.2018 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову.

З висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-1768 від 01.11.2018 року вбачається про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки дитина проживає разом із матір'ю, для неї створені належні умови для проживання. Батько не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її здоров'ям, та не з'являється до дитини.

Доказів на спростування наведених фактів, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготови до самостійного життя, не зважаючи на потребу дитини у батьківському піклуванні, та з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому, при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Як вбачається з розрахунку позивача, доданого до позовної заяви пеня за період з 01.11.2016 року по 30.04.2018 року становить 5460грн., а саме: за листопад 2016 року: 1000грн.*1%*30=300грн.; за грудень 2016 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за січень 2017 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за лютий 2017 року: 1000грн.*1%*28=280грн.; за березень 2017 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за квітень 2017 року: 1000грн.*1%*30=300грн.; за травень 2017 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за червень 2017 року: 1000грн.*1%*30=300грн.; за липень 2017 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за серпень 2017 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за вересень 2017 року: 1000грн.*1%*30=300грн.; за жовтень 2017 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за листопад 2017 року: 1000грн.*1%*30=300грн.; за грудень 2017 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за січень 2018 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за лютий 2018 року: 1000грн.*1%*28=280грн.; за березень 2018 року: 1000грн.*1%*31=310грн.; за квітень 2018 року: 1000грн.*1%*30=300грн. Всього за листопад 2016 року-квітень 2018 року: 5460грн.

Отже загальний розмір пені за несплату аліментів ОСОБА_2 за зазначений період складає 5460 грн. 00 коп.

В свою чергу відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочення по сплаті аліментів виникла не з його вини, оскільки примусове виконання рішення суду, на думку суду вже свідчить про неналежне виконання. За таких обставин та з урахуванням доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 56-258 ЦПК України, в силу ст.60, 66 ЦК України , ст.164 , 166 , 180 , 184 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України, Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав " від 30.03.2007 року №3, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на дитину - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, і/н - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, і/н - НОМЕР_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 5460 (п'ять тисяч чотириста шістдесят) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2019 року.