ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/3201/18
Провадження № 22-ц/4820/200/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: позивача ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7 і його представника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/3201/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року (суддя Козак О.В., повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_9, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваною угодою з боку покупця, визнання покупцем за договором та визнання права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

09 лютого 2018 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з 03 травня 1997 року до 20 квітня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За спільні кошти подружжя 11 вересня 2012 року вони придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій проживали до 04 серпня 2016 року. За їх спільною згодою покупцем квартири у договорі купівлі-продажу вказана її мати ОСОБА_6, яка не мала наміру стати власником житла, користуватися ним, не проживала у квартирі, не несла витрати на її утримання, ремонт, сплату комунальних платежів. Таке оформлення відбулося по тій причині, що за місцем проходження служби чоловіка вони перебували на черзі потребуючих покращення житлових умов. У зв'язку з цим не реєстрували у квартирі своє місце проживання. 28 січня 2015 року було зареєстровано лише місце проживання їхнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 зареєстрована і постійно проживає у належному їй будинковолодінні АДРЕСА_3. Обставини придбання квартири за кошти подружжя встановлена рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2015 року. Право спільної сумісної власності на квартиру відповідач визнавав при розгляді цивільних справ №686/949/15-ц про розірвання шлюбу та №686/15280/17. ОСОБА_6 ніколи не оспорювала та визнає її право власності на Ѕ частину квартири. Її права були порушені 28 липня 2016 року, коли ОСОБА_7 видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 боргу та проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Тому, позивач просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 вересня 2012 року удаваною угодою з боку покупця ОСОБА_6, визнати її покупцем Ѕ частини квартири, визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2018 року до участі у розгляді справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_9

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судом норм процесуального права (порушення принципу диспозитивності, неналежна оцінка доказів) та неправильне застосування норм матеріального права. Суд безпідставно не визнав, що квартира АДРЕСА_1 придбана за спільні кошти подружжя.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_10, її представник і ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали. ОСОБА_7 та його представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_9 не з'явився, про розгляд справи повідомлений відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 03 травня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 квітня 2015 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 вересня 2012 року мати ОСОБА_4 ОСОБА_6 придбала в ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 за 184000 грн, що станом на

час укладення договору еквівалентно 23000 доларів США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2015 року у справі №686/2726/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 серпня 2015 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 листопада 2015 року, позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 борг у сумі 504068 грн, (еквівалентно 23000 доларів США за курсом НБУ станом на 13 липня 2015 року) та видано виконавчий лист №686/2726/15-ц від 11 вересня 2015 року.

Зі змісту рішення слідує, що 11 вересня 2012 року ОСОБА_6 позичила у ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 23000 доларів США на придбання квартири, що підтверджується письмовою розпискою від 11 вересня 2012 року та договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_11 11 вересня 2012 року.

При примусовому виконанні зазначеного рішення суду постановою старшого державного виконавця Хмельницького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Маги А.В. від 22 червня 2016 року про передачу майна в рахунок погашення боргу (виконавче провадження ВП № 48712785) ОСОБА_7 відповідно до акта про передачу майна стягувачу передано в рахунок погашення боргу належну боржникові ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

28 липня 2016 року приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В. відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 22 червня 2016 року зареєструвала за ОСОБА_7 право власності квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2016 року, відмовлено в позові ОСОБА_4, ОСОБА_7 до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_6, про встановлення факту спільного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 в якості членів сім'ї ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 11 вересня 2012 року по 04 серпня 2016 року, з 11 вересня 2012 року по 20 квітня 2015 року, факту проживання ОСОБА_4 у якості колишнього члена сім'ї ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 20 квітня 2015 року по 04 серпня 2016 року, про вселення у зазначену квартиру ОСОБА_4, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задоволено позов ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування квартирою №7

по АДРЕСА_4

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд першої інстанції мотивував безпідставністю на недоведеністю позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 627 і ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно вчиняють правочин для виникнення прав та обов'язків між ними, проте не тих, які випливають з його форми та змісту. Насправді між сторонами виникають інші правовідносини, оформлені, зокрема документально, свідомо та з певною метою.

При вирішенні спору позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Судовим рішенням встановлено, що 11 вересня 2012 року ОСОБА_14 позичила у ОСОБА_7 23000 доларів США з метою придбання квартири.

Того ж дня ОСОБА_14 придбала в ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_2 за 184000 грн., що в еквіваленті становило 23000 доларів США.

Сторонами були вчинені всі необхідні дії для вчинення договору купівлі-продажу та створення на їх підставі правових наслідків з метою переходу до відповідача ОСОБА_14 права власності на квартиру.

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доказів укладення ОСОБА_14 та ОСОБА_9 договору купівлі-продажу з іншою метою, ніж та, що випливає з його форми і змісту, зокрема мети ОСОБА_9 продати, а ОСОБА_14 купити квартиру матеріали справи не містять.

Наведені в апеляційній скарзі обставини, з якими позивач пов'язує удаваність правочину, зокрема вчинення його однією особою від свого імені замість іншої, є безпідставними, оскільки удаваність правочину законодавець пов'язує з приховуванням дійсних прав та обов'язків та лише між сторонами правочину. Не є удаваним правочин, який особа вчиняє від свого імені, не будучи представником іншої особи з метою, яка відображає його зміст.

Зазначений позивачем мотив ОСОБА_7 зареєструвати придбану квартиру на тещу за відсутності у нього повноважень власника на це майно, обґрунтовано відхилений судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира придбана ОСОБА_14 за спільні кошти подружжя ОСОБА_7, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є необґрунтованими.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Згідно зі ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах.

Зважаючи на викладене, безпідставними є доводи ОСОБА_4 про проживання її, ОСОБА_7 та сина ОСОБА_7 у спірній квартирі, здійснення у ній ремонту та не вселення ОСОБА_14 до квартири як свідчення належності квартири подружжю ОСОБА_7.

Аргументи позивача в апеляційній скарзі із посиланням на квитанції про оплату житлово-комунальних послуг від імені ОСОБА_14 не обґрунтовують наявність правомочностей власника квартири в інших осіб, а тому не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Оскільки право власності на спірну квартиру відповідачем ОСОБА_7 набуто 28 липня 2016 року, тобто після розірвання шлюбу, крім того у порядку примусового виконання рішення суду у справі, де стороною ОСОБА_4 не була і рішення про права та обов'язки відносно неї судом не приймалось, то підстав задоволення позову в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири відсутні.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай