Постанова

Іменем України

05 вересня2019 року

м.Київ

справа № 289/1299/17

провадження № 61-27158св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальна організація «Радомишльська стоматологічна поліклініка» Радомишльської районної ради Житомирської області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирського області від 19 липня 2017 року в складі судді Сіренко Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Троянівської Г. С., Миніч Т. І., Савицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати незаконними накази головного лікаря Комунальної організації «Радомишльська стоматологічна поліклініка» Радомишльської районної ради Житомирської області (далі - КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка») № 66 від 16 грудня 2015 року та № 17-СО від 15 лютого 2016 року; поновити його на посаді завідувача зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділення КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка» з 15 лютого 2016 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його звільнення з посади завідувача зуботехнічною лабораторією КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) проведено не повноважною особою - ОСОБА_2 .

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не в повній мірі дослідили та з`ясували обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин, та дійшли помилкового висновку про відмову у відкритті провадження в справі, оскільки вказана справа та справа № 289/225/16ц за його позовом, не є тотожними ні за підставами позову, ні за предметом.

Підставою подачі позовної заяви у липні 2017 року у цій справі є наявність доказів щодо проведення звільнення його з роботи неповноважною особою - ОСОБА_2 .

У грудні 2017 року КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка» подала до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких просила відмовити у задоволенні касаційної скарги у зв`язку з її необґрунтованістю.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, та витребувано її матеріали.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судом касаційної інстанції встановлено, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що у лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка», в якому просив суд: визнати незаконними та скасуватинакази головного лікаря КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка» № 66 від 16 грудня 2015 року та № 17-СО від 15 лютого 2016 року; скасувати рішення від 21 грудня 2015 року КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка» про ненадання дозволу на відновлення ОСОБА_1 1,0 ставки завідувача зуботехнічною лабораторією ортопедичного відділення; скасувати рішення від 08 лютого 2016 року комісії по трудових спорах КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка»; поновити його на посаді завідувача зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділення КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати йому завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділення КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка» допустити до негайного виконання (справа № 289/225/16ц).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (справа № 289/225/16ц).

Із змісту вказаних судових рішень убачається, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем дотриманий порядок його звільнення з роботи у зв`язку із скороченням штатної посади, передбачений чинним трудовим законодавством, а розпорядчі документи, на підставі яких відбулося вивільнення працівників, є законними. При цьому судами надано правову оцінку щодо неправомірності, на думку позивача, призначення ОСОБА_2 на посаду керівника та його повноважень при виконанні покладених на нього обов`язків.

Разом з тим із матеріалів позовної заяви у цій справі, поданої у липні 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 зазначає підставою подачі цього позову наявність доказів щодо проведення звільнення його із роботи неповноважною особою - ОСОБА_2

Таким чином, твердження позивача про те, що в цьому випадку його позов не є тотожним з позовом у справі № 289/225/16ц є безпідставними, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 у цій цивільній справі є ідентичними із тими позовними вимогами, за якими вже ухвалено судове рішення, про той самий предмет, з тих же самих підстав і між тими самими сторонами, всі факти, які мають юридичне значення, вже встановлювалися при ухваленні попереднього рішення, аналізувалися та досліджувалися.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а свідчать лише про незгоду заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», заява № 63566/00, рішення від 18 липня 2006 року, § 23).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирського області від 19 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний