Справа № 450/3060/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/3263/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Матяш С.І.,

за участю: апелянта - адвоката Курки Н.П., Кульчицької Л.О., представника ОСОБА_1 - адвоката Гвоздюка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Курки Назара Петровича в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Лисиничівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Департамент Державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області, Пустомитівський районний відділ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зобов`язання знести самочинно добудовану до житлового будинку паливну та дерев`яну прибудову для зберігання дров, -

в с т а н о в и в:

в грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Лисиничівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Департамент Державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області, Пустомитівський районний відділ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зобов`язання знести самочинно добудовану до житлового будинку паливну та дерев`яну прибудову для зберігання дров.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, щойому належить на праві власності будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке розташоване на належній йому на праві власності земельній ділянці призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Власником сусіднього будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також суміжним землекористувачем являється ОСОБА_4 , яка мешкає у вищевказаному будинковолодінні. Окрім ОСОБА_4 , у зазначеному вище будинковолодінні проживає її дочка - ОСОБА_2 В 2014 році ОСОБА_2 , практично на межі належної йому земельної ділянки, було здійснено добудову приміщення паливної (котельні на твердому паливі) та дерев`яної прибудови для зберігання дров до житлового будинку АДРЕСА_1 без права на виконання будівельних робіт (самочинно). Опісля того, як відповідачі розпочали користуватися самочинно збудованою паливною (котельнею на твердому паливі), обладнавши останню твердопаливним котлом, та прибудовою для зберігання дров, продукти згорання, які утворюються внаслідок роботи вищевказаного котла, почали потрапляти на належну йому земельну ділянку та всередину його житлового будинку. Внаслідок наведеного, він не може повноцінно користуватися своїм нерухомим майном. З приводу наведеного вище, він звертався із заявами до Пустомитівського районного відділу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області, а також до Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Проведеною перевіркою 09.07.2015 року, встановлено, що факт викладений в заяві підтвердився, а саме відстань від котельні на тверде паливо та дерев`яної прибудови для зберігання дров гр. ОСОБА_2 до житлового будинку позивача становить 3,54 м та 3,86 м, що є порушенням вимог п. 1* додатка 3.1 ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень". Згідно з п. 1* додатку 3.1 "Протипожежні вимоги" ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень" відстань від самочинно збудованих гр. ОСОБА_2 паливної та дерев`яної прибудови, як частини житлового будинку АДРЕСА_1 , повинна становити не менше 6 (шести) метрів. За результатами перевірки посадовою особою Департаменту було складено акт від 23.09.2015 року за № 61/21-ф, а також видано гр. ОСОБА_2 припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 23.09.2015 року за № 61/21-ф щодо демонтажу добудови (паливної) до індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2 , який є обов`язковим до виконання, однак, станом на момент оформлення позовної заяви, останньою виконаний не був. Окрім того, згідно з протоколом № 61/21-ф про адміністративне правопорушення від 23.09.2015 року та постановою № 21/111/1-ф/пз по справі про адміністративне правопорушення від 07.10.2015 року, гр. ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та накладено стягнення у вигляді штрафу. Рішенням Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 35 - 895 від 30.03.2015 року гр. ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_2 , рекомендовано перенести котельню на тверде паливо на відстань, яка б унеможливила потрапляння продуктів згорання у житловий будинок її сусіда ОСОБА_1 , у термін до початку опалювального сезону 2015 - 2016 років. Однак, і вищевказане рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області виконане відповідачами не було.

Просив суд, усунути перешкод у користуванні належними йому на праві приватної власності будинковолодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, площею 0,1469 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована в селі Підбірці Пустомитівського району Львівської області, шляхом зобов`язання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за власний рахунок знести самочинно добудоване до житлового будинку АДРЕСА_2 приміщення паливної (котельні на твердому паливі) та дерев`яної прибудови для зберігання дров та стягнення з відповідачів на його користь понесених ним судових витрат.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належному на праві приватної власності ОСОБА_1 будинковолодінню АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0, 1469 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована в с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області, шляхом знесення самочинно добудованого до житлового будинку АДРЕСА_2 приміщення паливної (котельні на твердому паливі) та дерев`яної прибудови для зберігання дров.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 275, 60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 275, 60 грн.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив адвокат Курка Назар Петрович в інтересах ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема, покликається на те, що суд помилково прийшов до висновку, що паливна є самочинно збудованою, адже відповідно до рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2016р. у справі № 450/1185/16-ц було визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 . У вказаному рішенні суд перелічив об`єкти на які визнав право власності та зазначив «В-паливна». Тобто, з моменту винесення рішення про визнання права власності, такий об`єкт нерухомості не може вважатись самовільно збудованим. Крім того, на підставі вище наведеного рішення суду, було зареєстровано право власності про що внесено відомості до державного реєстру. При винесенні оскаржуваного рішення Пустомитівський районний суд фактично зобов`язав демонтувати об`єкт права власності, при цьому порушуючи принци преюдиції, тобто факт встановленні іншим рішенням не підлягають доказуванню.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_1 - адвокатаГвоздюка Р.М. на її заперечення, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами було самочинно (без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, а також з істотним порушенням будівельних норм і правил) добудовано до житлового будинку АДРЕСА_2 приміщення паливної (котельні на твердому паливі) та дерев`яної прибудови для зберігання дров, чим порушено право позивача на користування належним йому нерухомим майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далів ЦК) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Кодексу).

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Стаття 391 ЦК встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що право власності особа здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частинами першою, другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Частина 3 ст.103 ЗК України зобов`язує власників та землекористувачів земельних ділянок співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Відповідно до вимог ст.104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

Судом встановлено та вбачається із реєстраційного посвідчення № 38 від 28.01.1997 року, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, що ОСОБА_1 належить на праві власності будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке розташоване на належній йому на праві власності земельній ділянці призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що підтверджується Державним актом на право власності на землю, виданим Лисиничівською сільською радою народних депутатів 01.04.1996 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70295427 від 11.10.2016 року власником сусіднього будинковолодіння АДРЕСА_2 , а також суміжним землекористувачем являється ОСОБА_4 .

Згідно з листа Пустомитівського районного відділу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області за вих. № 9/1095 від 09.07.2015 року Пустомитівський районний відділ Головного управління ДСНС України у Львівській області повідомляє, що заяву Мельника Р.С. № 1-"М" від 18.06.2015р., розглянуто в межах компетенції з виходом на місце. Проведеною перевіркою 09.07.2015 року, встановлено, що факт викладений в заяві підтвердився, а саме відстань від котельні на тверде паливо та дерев`яної прибудови для зберігання дров гр. ОСОБА_2 до житлового будинку ОСОБА_1 становить 3,54 м та 3,86 м, що є порушенням вимог п. 1* додатка 3.1 ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень".

Згідно з п. 1* додатку 3.1 "Протипожежні вимоги" ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень" відстань від самочинно збудованих гр. ОСОБА_2 паливної та дерев`яної прибудови, як частини житлового будинку АДРЕСА_2 , повинна становити не менше 6 (шести) метрів.

Відповідно до листа Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області за вих. № 1013-6/4796-15 від 23.09.2015 року Департаментом Державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області розглянуто звернення ОСОБА_1 , що надійшло до Департаменту 18.06.2015 р. та зареєстроване за № 1013/15/9-М-598, щодо будівництва сусідкою ОСОБА_2 котельні на тверде паливо на АДРЕСА_2 . Відповідно до ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. № 553, посадовою особою Департаменту здійснено перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства та встановлено, що гр. ОСОБА_2 у 2014 році (згідно пояснень свідків, додаток-1) здійснила добудову (оштукатурена одноповерхова паливна покрита металопрофелем, розм. 2,6м. х 2,2м.) до індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_2 , без права на виконання будівельних робіт, чим порушила п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п. 3.25* ДБН 360-92** Планування і забудова міських і сільських поселень, ст. 7, ст. 27 Закону України "Про архітектурну діяльність".

За результатами вищевказаної перевірки було складено акт від 23.09.2015 року за № 61/21-ф, а також видано гр. ОСОБА_2 припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 23.09.2015 року за № 61/21-ф щодо демонтажу добудови (паливної) до індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2 , який, в силу вимог п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та абз. 3 п. 14 Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України за № 553 від 23.05.2011 року є обов`язковим до виконання, однак, такий, останньою виконаний не був.

Рішенням Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 35 - 895 від 30.03.2015 року гр. ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_2 , рекомендовано перенести котельню на тверде паливо на відстань, яка б унеможливила потрапляння продуктів згорання у житловий будинок її сусіда ОСОБА_1 , у термін до початку опалювального сезону 2015 - 2016 років.

Судом також встановлено, що вищевказане рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області виконане відповідачами не було.

Як вбачається з листа Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області за вих. № 1013-6/3708-15 від 31.07.2015 року, згідно з яким Департаментом з`ясовано, що в єдиному Реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, відсутня інформація щодо об`єкта будівництва з адресою: АДРЕСА_2 , а , отже, у відповідачів відсутній відповідний документ, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затверджений проект.

Із врахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачами було самочинно (без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, а також з істотним порушенням будівельних норм і правил) добудовано до житлового будинку АДРЕСА_2 приміщення паливної (котельні на твердому паливі) та дерев`яну прибудову для зберігання дров, чим порушено право позивача на користування належним йому нерухомим майном.

Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права у виді зобов`язання до вчинення дій, а також висновку з цього приводу суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу, що з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судам належить зважати на ефективність обраного способу захисту.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

На переконання колегії суддів, виходячи із засад цивільного судочинства, зокрема, пропорційності, змагальності і диспозитивності, обраний позивачем та застосований місцевим судом спосіб захистуу виді «усунення перешкод у користуванні належними йому на праві приватної власності будинковолодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, площею 0,1469 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована в селі Підбірці Пустомитівського району Львівської області, шляхом зобов`язання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за власний рахунок знести самочинно добудоване до житлового будинку АДРЕСА_2 приміщення паливної (котельні на твердому паливі) та дерев`яної прибудови для зберігання дров», із врахування ст.ст.103,104 ЗК України, буде ефективним та забезпечить поновлення порушеного права.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції принципу преюдиції, оскільки останнім не взято до уваги обставини, які встановлені при розгляді іншої справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач по справі не був учасником справи №450/1185/16-ц про встановлення факту, що має юридичне значення і визнання права власності в порядку спадкування та такі спростовуються встановленими у цій справі обставинами.

Відтак, покликання апелянта на ч.5 ст.82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу адвоката Курка Назара Петровича в інтересах ОСОБА_2 заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року - залишити без задоволення.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2019 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.