ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9221/15-ц Номер провадження 22-ц/814/507/19Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2018 року

та на додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Кременчуцької міської ради Полтавської області про зміну часток власників домоволодіння, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, як орган опіки та піклування, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4, Кременчуцької міської ради Полтавської області про зміну часток власників домоволодіння.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2013 року, крім іншого, визнано право власності на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 - на 33/100 частин, за ОСОБА_2 - на 33/100 частин, за ОСОБА_3 - на 16/100 частин, за ОСОБА_5 - на 18/100 частин. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 44-15 від 28 травня 2015 року, проведеного експертом Маківським М.В., на підставі довідки КП «Кременчуцького МБТІ» від 30.03.2015 року, частка співвласників квартири АДРЕСА_1 становить 82/100 частин домоволодіння, а саме частка співвласника квартири № 2 становить 18/100 частин домоволодіння, а частка ОСОБА_2 - 25/100. Враховуючи, що з'явилися нові обставини, які вказують на те, що доля будинку, яка підлягає поділу є меншою, ніж була попередньо визначена судом та експертом, вважають за можливе звернутися до суду з новим позовом, яким змінити частки власників домоволодіння за адресою АДРЕСА_1. Просили суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 82/200 часток, за ОСОБА_4 право власності на 25/200 часток, за ОСОБА_3 право власності на 57/200 часток домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.1-4).

24.05.2018 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали заяву про зменшення позовних вимог, в якій просили суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 410/1000 часток, за ОСОБА_4 право власності на 129/1000 часток, за ОСОБА_3 право власності на 281/1000 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Залишити за ОСОБА_5 право власності на 180/1000 часток домоволодіння, що відповідає 18/100 за адресою АДРЕСА_1 (т.2 а.с.142-143).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Кременчуцької міської ради Полтавської області про зміну часток власників домоволодіння, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, як орган опіки та піклування, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, ОСОБА_8, - відмовлено.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у розмірі 2100 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у розмірі 2100 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належні та допустимі докази, які не були враховані Апеляційним судом Полтавської області при розгляді справи № 2-618/11 та свідчили б про те, що судом невірно визначені частки власників домоволодіння за адресою АДРЕСА_1. Визначені у справі № 2-618/11 розміри часток домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1: за ОСОБА_4 - на 33/100 частин, за ОСОБА_2 - на 33/100 частин, за ОСОБА_3 - на 16/100 частин, за ОСОБА_5 - на 18/100 частин, не потребують доказуванню.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що при ухваленні рішення суду від 12.11.2018 р. не вирішення питання про розподіл судових витрат. З урахуванням пояснень позивача та вимог ч. 4 ст. 141 ЦПК України, за відсутності відповідної заяви сторони до закінчення судових дебатів, суд визнав за можливе зменшити розмір судових витрат, понесених відповідачем, на розмір витрат, що передбачені договором про надання правової допомоги за участь у судових засіданнях.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у стягненні витрат на правничу допомогу ОСОБА_10 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що доля будинку, яка підлягає поділу є меншою, ніж була попередньо визначена судом та експертом, а саме, з довідки КП «Кременчуцького МЕТІ» від 30.03.2015 року вбачається, що в 2005 році, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4, за ОСОБА_2 було визнано право власності на збільшення ІІ поверху в розмірах будинку літ. «А-2» в складі: кімната 1-12 (площа 14.1 к.в.м.), ванна 1-13 (площа 2,0 кв.м.), кімната 1-14 (площа 16,0 кв.м.) і кімната 1-20 (площа 9,4 кв.м.) загальною площею 41,5 кв.м. Інші кімнати було узаконено та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.01.2014 року, тобто вже після розірвання шлюбу та ухвалення рішення Апеляційним судом Полтавської області, а тому вони поділу між подружжям не підлягають. З огляду на вказане між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягають поділу лише 25/100 частин домоволодіння, які були узаконені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 червня 2005 року, з яких ОСОБА_4 відходить 25/200 частин.

Щодо додаткового рішення суду, то адвокат ОСОБА_11 не мав права приймати участь у судовому засіданні, оскільки згідно вимог чинного ЦПК України на підтвердження повноважень адвокат надає договір про надання правничої допомоги та ордер адвоката, при ознайомленні з матеріалами справи після ухвалення судового рішення виявлено, що ордер адвоката у справі відсутній. На підтвердження оплати послуг понесених на правничу допомогу слід надавати квитанцію про зарахування на розрахунковий рахунок адвоката сплачених коштів, вважає, що квитанція виписана від руки не є підтвердженням реальної оплати за правничі послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу Кременчуцька міська рада Полтавської області просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.12.2011 року по справі № 2-618/11 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, змін участок власників в домоволодінні, визнання права власності, встановлення порядку користування будинком, вселення - задоволено частково. Проведено між сторонами по справі реальний розподіл домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину вартості автомобіля 91 525,00 грн. та різницю вартості підсобних приміщень - 19 158,00 грн. Вселено ОСОБА_4 у виділену їй в користування частину домоволодіння. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат (т.2 а.с.31-36).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2013 року апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 грудня 2011 року в частині поділу домоволодіння як майна подружжя, зміни часток власників в домоволодінні, визнання права власності, встановлення порядку користування будинком, розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнано право власності на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 - на 33/100 частин, за ОСОБА_2 - на 33/10 частин, за ОСОБА_3 - на 16/100 частин, за ОСОБА_5 - на 18/100 частин. Визначено порядок користування частиною домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, між співвласниками ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по варіанту № 2 висновку експертного дослідження № 98-10 від 15 червня 2010 року. Виділено в користування ОСОБА_4 кімнату «1-14», пл. 16 кв.м., кімнату «1-17» пл. 15,6 кв.м., загальною площею 31,6 кв.м., гараж з льохом літ. «Л,Лл», як показано на плані зеленим кольором. Виділено в користування ОСОБА_2 кімнати «1-12» пл. 14.1 кв.м., «1-20» пл. 9,4 кв.м., «1-18» пл.10,3 кв.м., ванну «1-13» пл. 2,0 кв.м. загальною площею 35,8 кв.м., сарай літ «М», сарай літ. «О», гараж «А1-2» , як показано на плані синім кольором. Виділено в користування ОСОБА_3 кімнату «1-7», пл. 20,3 кв.м., «1-8» пл. 10,4 кв.м., «1-10» площею 9,6 кв.м., кладову «1-3» пл. 1,1 кв.м., санвузол «1-4» пл. 3,3 кв.м., кухню «1-6» пл. 10,1 кв.м., передню «1-9» площею 5,7 кв.м., що розтащовані на першому поверсі будинку. Залишено в загальному користуванні тамбур «1-1», частину передньої «1-2», сходову клітку «1-11», кухню «1-15», санвузол «1-16» та передню «1-19», загальною площею 43,5 кв.м., як показано на плані червоним кольором. Вселено ОСОБА_4 у виділену їй в користування частину домовлодіння. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 1 319,79 грн. судових витрат. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28 грудня 2011 року в частині поділу рухомого майна подружжя залишено без змін (т.2 а.с.50-56).

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2013 року набрало законної сили.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2013 року за нововиявленими обставинами посилаючись на те, що згідно висновку експертного будівельно - технічного дослідження № 44-15 від 28 травня 2015 року, проведеного експертом Маківським М.В,. на підставі довідки КП «Кременчуцького МБТІ» від 30.03.2015 року частка співвласників квартири АДРЕСА_1 становить 82/100 частин домоволодіння, а саме частка співвласника квартири № 2 становить 18/100 частин домоволодіння, а частка ОСОБА_2 25/100 (т.1 а.с. 21-22).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2013 року за нововиявленими обставинами - відмовлено (т.1 а.с. 23-24).

12 листопада 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, Кременчуцької міської ради Полтавської області про зміну часток власників домоволодіння. В обгрунтування позову зазначають ті ж самі підстави, на які посилався ОСОБА_2 у заяві про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2013 року за нововиявленими обставинами.

Позивачі обгрунтовують необхідність зміни часток власників домоволодіння довідкою КП «КМБТІ» № 1169 від 30.03.2015 року, висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 44-15 від 15.05.2015 року, висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 26-18 від 11.05.2018 року які виконані на підставі довідки КП «КМБТІ» № 1169 від 30.03.2015 року (т.1 а.с. 9,10, 11-14).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31.08.2005 року визнано за ОСОБА_2 право власності на сарай «О», «М», гараж з льохом «Л.Лл» та збільшеної частини другого поверху будинку «А-2» - без зазначення конкретних приміщень.

Під час розгляду справи № 2-618/11 Апеляційним судом Полтавської області досліджені та проаналізовані технічні паспорти на спірний будинок від 25.02.1997 року, від 06.07.2004 року та від 14.05.2010 року, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.08.2005 року, договір купівлі-продажу спірного будинку, рішення виконавчого комітету Автозаводської ради м. Кременчука № 616 від 13.11.1997 року, висновок експертного дослідження № 98-10 від 15.06.2010 року, бути проаналізовані та вивчені у справі № 2-618/11.

Згідно технічних паспортів на спірний будинок від 06.07.2004 року та від 14.05.2010 року ІІ поверх складає: сходова клітка «1-11» площею 7,1 кв.м., кімната «1-12» площею 14, 1 кв.м., ванна «1-13» площею 2,0 кв.м., кімната «1-14» площею 16,0 кв.м., кухня «1-15» площею 9,8 кв.м., санвузол «1-16» площею 3,6 кв.м., кімната «1-17» площею 15,6 кв.м., кімната «1-18» площею 10,3 кв.м., передня «1-19» площею 12,1 кв.м., кімната «1-20» площею 9,4 кв.м. ( т.1 а.с. 44-48, т.2 а.с. 81-84).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що визначені у справі № 2-618/11 розміри часток домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1: за ОСОБА_4 - на 33/100 частин, за ОСОБА_2 - на 33/100 частин, за ОСОБА_3 - на 16/100 частин, за ОСОБА_5 - на 18/100 частин , не потребують доказуванню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, прийшов до правильного висновку про те, що підставою для зміни часток у домоволодінні, як зазначає позивач, є довідка КП «Кременчуцьке МБТІ» за № 1169 від 30.03.2015 р. щодо збільшення ІІ поверху в розмірах будинку (т.1 а.с. 9), на основі якої експертом Маківським М.В. 28.05.2015 р. проведено будівельно-технічне дослідження спірного домоволодіння, за висновками якого частка співвласників квартири АДРЕСА_1 становить 82/100 частини домоволодіння; частка співвласника квартири № 2 по відношенню до вартості всіх будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці в АДРЕСА_1 становить 18/100 частини домоволодіння; частка, яку згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.08.2005 р. та з урахуванням довідки Кременчуцького МБТІ від 30.03.2015 р. визнано за ОСОБА_2, становить 25/100 (1/4) частини домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11-14).

Вказана довідка від 30.03.2015 р. та висновки будівельно-технічного дослідження від 28.05.2015 р. з»явилися після ухвалення 24.09.2013 р. Апеляційним судом Полтавської області рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, зміну часток власників в домоволодінні, визнання права власності, встановлення порядку користування будинком, вселення (т.1 а.с.58).

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини вказаного судового рішення, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31.08.2005 року визнано за ОСОБА_2 право власності на сарай «О», «М», гараж з льохом «Л.Лл» та збільшеної частини другого поверху будинку «А-2». Згідно листа КП «Кременчуцьке МБТІ» Полтавської обласної ради від 01.07.2013 р. №61/2191 остання інвентаризація житлового будинку АДРЕСА_1 проводилася 14.05.2010 року, самочиннних добудов технік, який виходив за вказаною адресою, не виявив. Зі змісту вказаного листа вбачається, що ОСОБА_2 провів державну реєстрацію добудов та господарських будівель, право власності на які за ним визнано на підставі рішення суду. Таким чином, спірний об»єкт нерухомості не можна визнати об»єктом самочинного будівництва. (т.1 а.с. 6 зворот).

При цьому, при визначенні часток співвласників домоволодіння, апеляційний суд в основу судового рішення від 24.09.2013 р. поклав висновок експертного дослідження №98-10 від 15.06.2010 р., з якого, як вказав апеляційний суд, вбачається, що частки співвласників спірного домоволодіння становлять: ОСОБА_5 - 18/100, ОСОБА_3 - 16/100 (половина частки придбаної разом із сином), спільна сумісна власність колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - 66/100 (т.1 а.с. 7).

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2013 року набрало законної сили та на його підставі були внесені 23.01.2014 р. зміни в актуальну інформацію про об»єкт нерухомого майна (спірне домоволодіння) та про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (т.1 а.с. 97-98).

Таким чином вбачається, що рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24.09.2013 р., у тому числі щодо зміни часток співвласників, було виконане та пройшло державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Позивач, обгрунтовуючи позов про зміну часток співвласників у домоволодінні, не посилається на те, що зміни часток виникли в результаті проведення прибудов, перебудов у домоволодінні тощо після ухвалення судового рішення, отже слідує, що фактично частки співвласників домоволодіння не змінилися. Якщо позивачі не згодні з розміром своєї частки, вважають, що вона визначена неправильно, то вони мали процесуальне право щодо оскарження рішення суду апеляційної інстанції від 24.09.2013 р. у касаційному порядку, проте, з матеріалів справи вбачається, що рішення не оскаржувалося.

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справі з»явилися нові обставини, які вказують на те, що частка будинку, яка підлягає поділу, є меншою, ніж була попередньо визначена судом та експертом, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини, які позивач ОСОБА_2 називає новими та зазначає, що з»явилися вони після ухвалення рішення суду від 24.09.2013 р., є власним тлумаченням позивача, при розгляді справи, в якій ухвалено вказане рішення, позивач повинен був добросовісно користуватися процесуальними правами та вживати усіх заходів для встановлення фактичних обставин у справі у межах заявлених позовних вимог, з рішення суду від 24.09.2013 р. вбачається, що предметом розгляду були вимоги про зміну часток співвласників у домоволодінні, позивач мав процесуальні права надавати суду свої докази у цій частині, брати участь у дослідженні доказів щодо визначення часток у домоволодінні. Позивач погодився з рішенням апеляційного суду від 24.09.2013 р., у касаційному порядку його не оскаржив. Посилання позивача на довідку від 30.03.2015 р. та на висновки будівельно-технічного дослідження від 28.05.2015 р., як на підставу зміни часток співвласників домоволодіння, є намаганням позивача у такий спосіб переглянути ухвалене апеляційною інстанцією судове рішення від 24.09.2013 р.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що апеляційний суд в ухвалі від 06.07.2015 р. у справі за заявою позивача про перегляд рішення суду від 24.09.2013 р. за нововиявленими обставинами вказав, що довідка від 30.03.2015 р. та висновки будівельно-технічного дослідження від 28.05.2015 р. є новими обставинами та є підставою для звернення до суду про перегляд розміру часток, оскільки позивач на власний розсуд тлумачить мотивувальну частину ухвали суду від 06.07.2015 р., в якій апеляційний суд вказав, що ці документи не існували на час проголошення рішення суду від 24.09.2013 р., а тому вони є новими і не можуть вважатися нововиявленими обставинами у розумінні ст. 361 ЦПК України, яка передбачає, що нововиявленими обставинами є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику. Довідка від 30.03.2015 р. та висновки будівельно-технічного дослідження від 28.05.2015 р. не існували на час ухвалення рішення у справі, бо з»явилися пізніше.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом факту підроблення технічного паспорту на домоволодіння без його огляду, оскільки це виходить за межі предмета доказування.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що рішення 2013 року необхідно змінити ще й через те, що воно прийняте по фальшивому документу, оскільки зміна чи ухвалення нового рішення у справі відноситься до повноважень апеляційного суду на стадії перегляду цивільної справи за апеляційною скаргою на рішення суду щодо його законності та обгрунтованості. У даному випадку позивачами заявлено окремий позов, який ними не доведено, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у його задоволенні.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції від 18.12.2018 р., яким стягнуто з позивачів на користь відповідача ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу, то апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача.

Згідно ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтованому) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтованого) розрахунку.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв»язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п»яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на позовну заяву про зміну часток власників домоволодіння, який відповідач ОСОБА_4 подала до суду 24.04.2018 р., остання вказала попередній розрахунок суми судових витрат, які вона понесла та очікує понести у зв»язку з розглядом справи (т.2 а.с.102-103).

14.11.2018 р., тобто протягом п»яти днів після ухвалення рішення суду, відповідач ОСОБА_4 подала суду заяву про стягнення з позивачів судових витрат по справі всього у розмірі 9 800,00 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції послався на подані відповідачем письмові докази в цій частині та прийшов до висновку про зменшення розміру судових витрат, при цьому достатньо повно мотивував додаткове рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що адвокат ОСОБА_11 не мав права приймати участь у судовому засіданні, т. я. згідно чинного законодавства на підтвердження повноважень адвокат надає договір про надання правничої допомоги та ордер адвоката, проте, ордер адвоката на участь у справі відсутній, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч.1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Зі справи вбачається, що до відзиву від 24.04.2018 р. відповідач додала договір № 672 між нею та адвокатом ОСОБА_11, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.06.2009 р., про надання професійної правничої допомоги від 09.04.2018 р. (т,2 а.с. 104-105). Таким чином, у даній справі адвокат ОСОБА_11 на підтвердження своїх повноважень надав договір про надання правничої допомоги у відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України.

На підтвердження здійснення оплати за надання професійної правничої допомоги адвокатом ОСОБА_11 у розмірі 4 200 грн. відповідач ОСОБА_4 надала копію квитанції про сплату гонорату у вказаному розмірі (т.2 а.с. 108), яка має печатку адвоката ОСОБА_11 та посвідчена належним чином. Також суду наданий розрахунок суми гонорару за вказаним договором (т.2 а.с.106) та надано акт про надані послуги з правничої допомоги від 20.04.2018 р. (т.2 а.с. 107).

З огляду на те, що рішення суду та додаткове рішення суду відповідають вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржувані рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2018 року та додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Судді: Дорош А.І. Лобов О.А. Триголов В.М.