Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 493/2149/15-ц

провадження № 61-17670св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фермерське господарство «Галина»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Галина» на рішення Балтського районного суду Одеської області у складі судді Мясківської І. М. від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів:

Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І., від 07 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Галина» (далі - ФГ «Галина») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що від його імені, іншою не уповноваженою на те особою, 30 листопада 2010 року з ФГ «Галина» було укладено договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки площею 2,79 га, розташованої на території Пужайківської сільської ради Балтського району Одеської області. Зазначений договір суперечить вимогам закону і підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 24 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 30 листопада 2010 року, зареєстрований Балтським відділом Держкомзему у державному реєстрі земель за № 01938 від 28 березня 2012 року. Зобов`язано ФГ «Галина» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,79 га, розташованої на території Пужайківської сільської ради Балтського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 054306, виданого на підставі розпорядження Балтської районної державної адміністрації від 09 липня 2003 року № 170/А-2003. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судові рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не підписував спірний договір оренди землі, а відтак цей правочин укладений за відсутності його волевиявлення, що відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ФГ «Галина» просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем оспорюється договір у зв`язку із його не підписанням, що свідчить про відсутність його волевиявлення на укладення цього договору. Однак, судами не взято до уваги, що про існування вказаного договору оренди землі свідчать відомості про отримання орендної плати за оспорюваним договором, які містяться в матеріалах справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та зупинено виконання оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 054306, виданого на підставі розпорядження Балтської районної державної адміністрації від 09 липня 2003 року № 170/А-2003, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Пужайківської сільської ради Балтського району Одеської області.

Згідно із договором оренди землі від 30 листопада 2010 року, зареєстрованим у Балтському районному відділі Держкомзему 28 березня 2012 року за № 01938, зазначена земельна ділянка перебуває у володінні та користуванні ФГ «Галина».

З висновку експертного дослідження від 16 січня 2017 року № 444-П вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець ОСОБА_1 » в оспорюваному договорі виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди саме на зазначених в ній умовах, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Установивши, що ОСОБА_1 не підписував договір оренди належної йому земельної ділянки, тобто укладення цього договору відбулося без волевиявлення позивача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й надавши їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 отримував орендну плату за спірним договором оренди землі, що свідчить про наявність його волевиявлення на укладення договору оренди землі, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з роз`ясненнями, які надані Пленумом Верховного Суду України у пункту 7 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують тазводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 29 червня 2017 року було зупинено виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 24 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2017 року, а колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для їх скасування, тому їх виконання слід поновити.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Галина» залишити без задоволення, а рішення Балтського районного суду Одеської області від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2017 року - без змін.

Поновити виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 24 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта