Справа №: 398/5654/15-ц
провадження №: 6/398/123/19
УХВАЛА

Іменем України

"12" грудня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Коліуш Г.В., з участю секретаря судового засідання Замкової Ю.С., державного виконавця Тертишної А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії Кіровоградської області подання державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про примусове проникнення до житла боржника, де боржником є ОСОБА_1 , стягувачем ОСОБА_2 -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до кімнати АДРЕСА_1 , що належить боржнику, з метою перевірки майнового стану боржника за місцем проживання та здійснення опису та реалізації майна.

Подання мотивує тим, що на примусовому виконанні Олександрійського міськрайонного ВДВС перебуває виконавчий лист №2/398/87/17, виданий 17.01.2018 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 8225, 40 грн. При перевірці майнового стану боржника встановлено, що за ним зареєстрована кімната АДРЕСА_1 . 15.01.2019 року винесено постанову про арешт майна боржника, а саме вищезазначеної кімнати, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома. Станом на 06.12.2019 року боржник самостійно виплатив борг в сумі 4653,53 грн. 22.10.2019 року боржник з`явився до відділу ДВС з заявою про те, що борг в повному обсязі боржник сплатити не в змозі, так як він не працює. 31.10.2019 року було здійснено вихід на адресу боржника для опису та арешту майна, що міститься в кімнаті АДРЕСА_1 , однак доступу до житла боржник не надав, про що складено акт державного виконавця. Для проведення подальших виконавчих дій необхідно провести перевірку майнового стану за місцем проживання боржника.

Державний виконавець в судовому засідання подання підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених в поданні, пояснила, що грошові кошти, на яке може бути накладено стягнення в боржника відсутнє, звернення стягнення на кімнату в гуртожитку неможливо, враховуючи приписи ч.7 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», на даний час боржником сплачено більше 4000 грн. в рахунок погашення боргу, залишок складає 3571,87 грн., боржник сплачує борг щомісячно, але стягувач вимагає повної сплати боргу. Боржник був повідомлений про проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна за місцем його проживання шляхом направлення повідомлення, але доступ до житла не надав, був відсутній за місцем проживання. В процесі дослідження подання та доданих документів державний виконавець змінила свою позицію та повідомила, що про день та час проведення виконавчих дій з опису належного йому майна боржник був повідомлений телефонограмою.

Суд, вислухавши думку державного виконавця, дослідивши подання з доданими документами дійшов таких висновків.

На виконанні в Олександрійському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ в Кіровоградській області перебуває виконавчий лист №2/398/87/17, виданий 17.01.2018 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 8225, 40 грн. Постановою державного виконавця від 18 січня 2018 року виконавче провадження відкрито.

15.01.2019 року та 07.02.2019 року постановою державного виконавця Тертишної А.О. накладено арешт на майно, що належить боржнику, а саме: на кімнату в гуртожитку АДРЕСА_1 а та грошові кошти, що містяться на банківських рахунках.

Згідно платіжних доручень боржником погашено заборгованість за виконавчим листом в сумі 4653,53 грн.

Згідно заяви стягувача ОСОБА_2 від 04.11.2019 року остання вимагає стягнути з боржника борг однією сумою.

22.10.2019 року боржник ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Кіровоградській області з заявою про те, що він не має змоги виплатити борг в зв`язку, з тим, що на даний час не працює, погашає заборгованість кожного місяця в сумі 500 грн.

До подання також додане повідомлення державного виконавця від 29.08.2019 року на ім`я ОСОБА_1 про те, що 10.09.2019 року відбудуться виконавчі дії за адресою його проживання щодо опису майна.

Згідно з Актом державного виконавця Тертишної А.О. від 31.10.2019 року, нею було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 для опису та арешту майна боржника, проте двері боржник не відчинив.

Як вбачається з даних Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 грудня 2019 року №192788915, за боржником зареєстровано право власності на кімнату АДРЕСА_3 , розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

В ст. 30 Конституції України визначено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, як вбачається з аналізу ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи-боржника з метою усунення перешкод стягувачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, належного йому на праві власності, є неможливість виконання рішення суду в інший спосіб, зокрема в добровільному порядку боржник не надає державному виконавцю у доступ до житла..

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи інше володіння фізичної особи, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Судом встановлено, що рішення суду про стягнення з боржника матеріальної шкоди станом на час розгляду подання боржником не виконано.

Разом із тим, судом встановлено, що державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про необхідність надання доступу до житла, оскільки відомості про направлення повідомлення про проведення виконавчих дій з опису майна відсутні, акт про неможливість проведення такого опису саме 10.09.2019 року також відсутній, про необхідність надати доступ до житла при проведені опису майна 31.10.2019 року боржник взагалі не повідомлений. Суд враховує, що державний виконавець в судовому засіданні в своїх поясненнях спочатку поясняла, що боржник повідомлявся про дату проведення виконавчих дій поштовою кореспонденцією, на вимогу суду надати підтвердження такого направлення, зазначила, що боржник повідомлявся телефонограмою. Крім того, не надала відповіді, чому боржник, який особисто приходив до Відділу ДВС 22.10.2019 року не був повідомлений, що 31.10.2019 року будуть проведені виконавчі дії з опису майна та він зобов`язаний надати доступ до свого житла.

Отже, судом не встановлено, що боржник перешкоджає державному виконавцю у доступі до житла боржника з метою опису та арешту майна для виконання рішення суду, тому в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.260, 261, 439 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання начальника Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Кіровоградській області про примусове проникнення до житлового приміщення - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Коліуш Г.В.