Справа № 159/5506/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/1145/19 Категорія: 26 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А. Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Вергун Т.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на рішення Ковельського міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «КовЕл», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивує тим, що 28.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 103000 швейцарських франків зі строком повернення не пізніше 27 грудня 2017 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 7, 99 % річних.

В цей же день між банком та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «КовЕл», для забезпечення виконання умов кредитного договору, були укладені договори поруки, згідно з якими останні поручилися перед банком за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору в повному обсязі.

Крім того, зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором забезпечені договором іпотеки від 28 грудня 2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_6 , згідно з яким остання передала в іпотеку банку земельну ділянку, площею 1290 кв. м та житловий будинок, загальною площею 277, 4 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2014 року становить 45614, 69 швейцарських франків, з яких: 44144, 04 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 1470,65 швейцарських франків - заборгованість за процентами; 20396, 37 грн - пеня за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Просив стягнути на користь ПАТ "Укрсиббанк" з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ТзОВ "КовЕл" солідарно зазначену суму заборгованості за кредитним договором та стягнути з відповідачів на його користь сплачену суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3654 грн. Для задоволення вимог ПАТ "Укрсиббанк", що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту від 28.12.2006 року в сумі 45 614, 69 швейцарських франків, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28.12.2006 року, а саме на земельну ділянку та житловий будинок загальною площею 277, 4 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_6 Встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження та встановити початкову ціну 2770920 грн, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Укрсиббанк». Позов мотивовано тим, що банк при укладенні кредитного договору не дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, не роз`яснив йому особливості кредитування у швейцарських франках, запропонував невигідну для нього схему кредитування, коли він фактично отримує не швейцарські франки, а гривні, тоді коли повертати кредит змушений саме у швейцарських франках, вартість яких у гривнях зросла в рази. Крім цього, банк вимагає сплатити ще 2 відсотки в гривнях від сплаченої суми, тобто договір спрямований на отримання банком надприбутку. Також, якщо кредит виданий фактично у гривні, то і відсотки він має сплачувати у гривні, а не у франках. Банк не довів до нього реальну вартість кредиту, договір укладений так, що він не в змозі відстежувати, куди ідуть внесені ним на погашення кредиту гроші і який у нього залишок заборгованості. Банк встановив у договорі комісійні виплати, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Банк не попередив його про валютні ризики. У договір включена дискримінаційна умова щодо збільшення процентної ставки, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Просив визнати недійсним кредитний договір № 0 від 28.12.2006 року, укладений між ним та ПАТ "Укрсиббанк".

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2017 року в позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТзОВ«КовЕл», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. У зустрічному позові ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. Скасовано усі вжиті судом на підставі ухвали від 27 лютого 2017 року заходи забезпечення позову.

Позивач ПАТ "Укрсиббанк" подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, покликався на рішення Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до АТ "Укрсиббанк", третя особа ОСОБА_2 , про припинення договору поруки, яким встановлено, що строк виконання зобов`язань по укладеному з ОСОБА_2 кредитному договору банком було змінено у зв`язку з надісланням боржнику вимоги про сплату всієї суми заборгованості 15.02.2010 року. Дану обставину суд вважав такою, що має преюдиційне значення. При цьому, вказаним рішенням крім зазначеної обставини, встановлено, що позичальником ОСОБА_2 після отримання ним вимоги банку від 15.02.2010 року була частково сплачена прострочена заборгованіть і до лютого 2013 року ним виконувалися взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів. Однак, суд не взяв до уваги ці обставини і застосував до вимог банку позовну давність. Суд не взяв до уваги як доказ визнання боргу заяву ОСОБА_2 від 29.09.2014 року про реструктуризацію боргу, де він чітко вказує, що погашав заборгованість до квітня 2013 року і має намір в 2014 році погасити заборгованість. Норми про застосування позовної давності на підставі п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не стосуються вказаної справи. ОСОБА_2 здійснювалось погашення кредитної заборгованості за період з 10.02.2010 року по 31.10.2012 року та в подальшому шляхом часткового внесення платежів 27.02.2013 року, 25.04.2013 року, 25.06.2013 року, 31.07.2013 року, 27.09.2013 року та 26.11.2013 року, 03.01.2014 року, 11.07.2014 року та 29.08.2014 року. Провадження в частині вимог до ТОВ "КовЕл" підлягало закриттю на загальних підставах і суд безпідставно вирішив спір по суті в цій частині. Також, рішеннями судів по справах № 159/5517/15-ц та № 159/5929/15-ц, які винесені під час розгляду справи судом, визнано припиненими поруку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно. Отже. суд повинен був відмовити в позові до цих відповідачів. Натоміть, суд застосував строк позовної давності до вимог банку і до зазначених поручителів. Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову АТ "Укрсиббанк" та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.12.2006 року в розмірі 45614, 69 швейцарських франків, з яких: 44 144,04 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 1 470, 65 швейцарських франків - заборгованість за процентами; 20 396, 37 грн - пеня за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Для задоволення вимог ПАТ "Укрсиббанк", що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту від 28.12.2006 року в сумі 45 614, 69 швейцарських франків, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28.12.2006 року, а саме на земельну ділянку та житловий будинок загальною площею 277, 4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_6 Встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження та встановити початкову ціну 2770920 грн, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності. Здійснити перерозподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року, яка набрала законної сили, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2017 року в частині вимог до ТОВ «КовЕл» скасовано та провадження в цій частині закрито.

Постановою Верховного Суду від 02.10.2019 року скасоване рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року, постановлене в результаті розгляду апеляційної скарги ПАТ "Укрсиббанк" в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 103000 швейцарських франків, зі сплатою 7, 99 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту до 27 грудня 2017 року.

28 грудня 2006 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТзОВ «КовЕл», були укладені договори поруки, згідно з якими поручителі, кожен окремо, зобов`язувалися відповідати перед банком за належне виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 28 грудня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 1290 кв м та житловий будинок, загальною площею 277, 4 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Згідно розрахунку наданого ПАТ «Укрсиббанк» у ОСОБА_2 , станом на 01 вересня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 45614, 69 швейцарських франків, з яких: 44144,04 швейцарських франків - кредитна заборгованість, 1470,65 швейцарських франків - заборгованість за процентами за користування кредитом; заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит - 20 396, 37 грн.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частиною 1 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 39 цього Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся з позовом до суду після спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року встановлено, що пред`явивши 15.02.2010 року вимогу боржнику ОСОБА_2 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, вказана обставина не підлягає доказуванню.

15.02.2010 року банк направив боржнику ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому банк зазначив, що станом на 15.02.2010 року за позичальником перед банком рахується прострочений основний борг у сумі 1572, 28 швейцарських франків та прострочені проценти в сумі 1050, 17 швейцарських франків, у зв`язку з чим банк вимагав у позичальника в строк, що не перевищує 5-ти днів від дня отримання цієї вимоги, погасити прострочену заборгованість та пеню шляхом внесення коштів через касу банку, в термін, що не перевищує 31 календарний день від дня отримання цієї вимоги, повернути достроково всю суму кредиту та сплатити відсотки, включно до дня дострокового погашення кредиту.

Згідно п. 11.1. кредитного договору, сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п. п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси без попереднього про це письмового повідомлення банку чи в разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав, на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Виходячи з цього, слід вважати, що строк виконання основного зобов`язання змінений і кредит мав бути повернутий позичальником достроково до 28.03.2010 року.

Оскільки позичальник до вказаної дати кредит не повернув, тому з 29.03.2010 року розпочався перебіг строку позовної давності.

Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідач ОСОБА_2 виконував зобов`язання після початку перебігу строку позовної давності, що підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий банком, з якої вбачається, що заборгованість по тілу кредиту погашалася до початку 2013 року, після цього були проведені платежі, які були зараховані на погашення процентів і останній платіж був здійснений 29.08.2014 року.

Висновок суду про те, що після зміни строку виконання зобов`язання (на 28.03.2010 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 11.1. договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 28.03.2010 року не підлягали виконанню, є помилковими, оскільки такі дії позичальника безпосередньо свідчать про визнання ним свого боргу і після здійснення кожних часткових проплат, такий строк переривався і починав свій перебіг заново.

З довідок-розрахунків вбачається, що в період з 29.03.2010 року (початок перебігу позовної давності) і до 11.02.2013 року на погашення кредиту і відсотків за користування ним вносились платежі, які перевищували суму щомісячного платежу за графіком, яка складала 786, 26 швейцарських франків, що вказує на визнання боржником ОСОБА_2 всього боргу, що виник у нього станом на 29.03.2010 року. Крім цього, цими ж документами підтверджується, що в період з 29.03.2010 року (початок перебігу позовної давності) і до 10.09.2014 року (день звернення ПАТ «УкрСиббанк» в суд з розглядуваним позовом) проміжок часу між попереднім і наступним платежами по кредиту, якими переривався перебіг позовної давності, жодного разу не перевищував встановлену ст. 257 ЦК України загальну позовну давність тривалістю в три роки.

Оскільки мали місце одноразові проплати позичальником, які перевищували щомісячні платежі за графіком, колегія суддів приходить до висновку, що боржник визнавав таким чином існування всієї суми заборгованості, що виникла на час внесення чергового платежу.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що всі відображені у вищезазначених довідках-рахунках проплати за період з 2010 року по 2013 рік здійснені не ним, спростовуються наявною в матеріалах справи його заявою від 29.09.2014 року про реструктуризацію боргу, в якій він визнавав факт наявності у нього боргу за укладеним з банком кредитним договором, сплати коштів на його погашення по квітень 2013 року та визнання зобов`язань у повному обсязі. Колегією суддів не приймаються до уваги покликання відповідача ОСОБА_2 про те, що ним така заява не підписувалася, з огляду на те, що відповідач, як це передбачено ст.ст. 12, 81 ЦПК України, вказану обставину належним доказами не довів.

Отже, банком позов подано в межах строку позовної давності - 10.09.2014 року, встановлений законом трьохрічний строк позовної давності позивач не пропустив, у зв`язку з чим позов банку підлягає до часткового задоволення

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17.05.2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Укрсиббанк» про припинення договору поруки, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в цій же справі від 21.09.2016 року, визнано припиненою поруку за договором поруки від 28.12.2006 року № 0/1, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк».. Відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду від 10.12.2015 року по цивільній справі за аналогічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсиббанк», залишеного в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року, порука визнана також припиненою за договором поруки від 28.12.2006 року № 0/2, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсиббанк».

Оскільки відповідно до вказаних рішень судів порука за укладеними між банком та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 договорами поруки припинилася, тому в даному випадку солідарна відповідальність відсутня і в цій частині вимоги банку щодо стягнення виниклої у позичальника заборгованості з названих поручителів не підлягають до задоволення.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.12.2006 року колегія суддів виходить з такого.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до зазначених норм матеріального права, пред`явивиши вимогу про дострокове стягнення всієї суми заборгованості 15.02.2010 року, банк втратив право нараховувати проценти за користування кредитом відповідно до договору про надання споживчого кредиту.

З ОСОБА_2 в користь АТ "Укрсиббанк" підлягає до стягнення заборгованість за відсотками в розмірі 518, 73 швейцарських франків, нарахованих на дату, встановлену банком для виконання вимоги про дострокове повернення кредиту.

Платежі, здійснені позичальником ОСОБА_2 після пред`явлення до нього вимоги від 15.02.2010 року і закінчення строку для виконання вимоги 28.03.2010 року, мали б бути зараховані як виконання основного зобов`язання, а не погашення заборгованості за відсотками, які банк не мав права нараховувати. Після 28.03.2010 року до моменту звернення банку з позовом до суду позичальником ОСОБА_2 сплачено 18794, 16 швейцарських франків. Отже, сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 , має бути зменшена на 18794, 16 швейцарських франків і становитиме 25349, 88 швейцарських франків.

В користь АТ "Укрсиббанк" з ОСОБА_2 підлягає до стягнення пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована станом на 01. 09.2014 року в сумі 19013, 45 грн., передбачена умовами договору про надання споживчого кредиту від 28.12.2006 року (п. 7.1).

Пеня, нарахована банком за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1382, 92 грн. до стягнення не підлягає, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а тому необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду.

Враховуючи те, що кредитні зобов`язання, які забезпечені іпотекою, позичальник належним чином не виконує внаслідок чого виникла заборгованість, тому банк має право задовольнити свої вимоги у вигляді стягнення заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Початкову вартість даних предметів іпотеки у відповідності до положень Закону слід встановити на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на ці види майна.

Колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року в даній справі в частині позову Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 28 грудня 2006 року в розмірі 25868, 61 швейцарських франків, що еквівалентно 621321, 69 грн, з яких: 25349, 88 швейцарських франків, що еквівалентно608862, 64 грн - тіло кредиту; 518, 73 швейцарських франків, що еквівалентно 12459, 05 грн - заборгованість за відсотками; та 19013 грн 45 коп пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом.

В рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором б/н від 28 грудня 2006 року, а саме:

- земельну ділянку, загальною площею 1290 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_6 ;

- житловий будинок, загальною площею 277,4 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_6 ,

шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Встановити початкову ціну предметів іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 2082, 78 грн та судовий збір за розгляд справи апеляційним судом в розмірі 2291, 05 грн, а всього - 4373, 83 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: