ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 638/1310/19

провадження № 22-ц/818/2727/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заявник: ОСОБА_2 ,

заявник: ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про забезпечення позову, поданої до подання позову,за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року, постановлену суддею Омельченко К.О., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про забезпечення позову до подання позову до ОСОБА_7 про поновлення порушеного права. В заяві просили накласти заборону на вчинення ОСОБА_7 дій, пов`язаних із перешкоджанням користуванню квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 у будь-який спосіб, окрім виконання судового рішення; накласти заборону на вчинення ОСОБА_7 дій, пов`язаних з вселенням до вищевказаної квартири у будь-який спосіб, окрім виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви зазначили, що 29 грудня 2018 року ОСОБА_7 , змінивши замки вхідних дверей до квартири, не впустила заявників додому. У квартирі залишились їхні речі, предмети особистої гігієни, предмети побуту, побутова техніка, меблі та інше майно, грошові кошти. Вони змушені перебувати у батьків ОСОБА_3 фактично без особистих речей, у тому одязі, що був одягнутий на них та їхніх малолітніх дітях. ОСОБА_7 перешкоджає користуванню.

Окрім цього, ОСОБА_7 кожної хвилини може вчинити дії, спрямовані на виселення заявників, в тому чиcлі шляхом вчинення протиправних дій, або дій не пов`язаних із виконанням судових рішень, а також може вчинити дії, спрямовані на вселення у спірну квартиру.

Виселення заявника та членів їх сім`ї, вселення відповідача до спірної квартири також унеможливить виконання судового рішення по суті позовних вимог, оскільки зробить неможливим безперешкодне використання об`єкту нерухомості у разі задоволення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про забезпечення позову до подання позову задоволено.

Накладено заборону на вчинення ОСОБА_7 дій, пов`язаних із перешкоджанням користуванню квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , у будь-який спосіб, окрім виконання судового рішення.

Накладено заборону на вчинення ОСОБА_7 дій, пов`язаних з вселенням до квартири АДРЕСА_1 у будь-який спосіб, окрім виконання судового рішення.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить про скасування ухвали та у відмові у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у поданій заяві про забезпечення позову заявники (позивачі) не зазначили, а суд першої інстанції не встановив жодних конкретних фактичних обставин, які б могли свідчити про те, що відповідач ОСОБА_7 вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після позову до суду та ухвалення судового рішення на користь позивачів.

Районний суд не врахував, що саме лише посилання на потенційну можливість ухилення ОСОБА_7 від виконання судового рішення без наведення конкретного фактичного обґрунтування такого висновку не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Вказує, що вона наразі має абсолютне право власника квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Заявники добровільно, без будь-якого примусу самі звільнили вказану квартиру та вивезли звідти всі належні їм речі.

Оскаржуваною ухвалою про забезпечення позову районний суд позбавив відповідача не лише можливості розпорядження її майном, а й права користуватися ним, чим істотно порушив принцип рівності учасників спору, поставив відповідача у скрутне матеріальне становище і непропорційно втрутився у її конституційні права лісника належного їй майна.

Крім того, зазначає, що вказаною ухвалою було вжито заходи забезпечення позову одразу шести осіб до одного відповідача ОСОБА_7 , що виходячи з норм чинного законодавства є неприпустимим, оскільки незрозуміло, яким чином та у відношенні кого із позивачів така ухвала може бути виконана.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

У відповіді на відзив ОСОБА_7 зазначає, що позивачі, які не є власниками спірної квартири, звернулися до суду із позовом до неї, як власниці квартири, і вимагають у суду дозволити їм проживати в ній, а якості забезпечення позову просять заборонити їй користуватися власною квартирою, а їх навпаки вселити до неї, дозволити їм там проживати та не чинити в цьому перешкод.

В судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, повістки на ім`я заявників повернулись із зазначенням «відсутність адресата», ОСОБА_7 повістку отримала.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За змістом положень цивільного процесуального законодавства під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які ґарантують реальне виконання судового рішення, постановленого за наслідками розгляду його позовних вимог. Заходи забезпечення позову спрямовані проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, здійснити його відчуження чи знецінити його.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення про задоволення позовних вимог.

Отже, забезпеченням позову захищаються законні права та інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно, або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Водночас, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою як інтереси позивача, так й відповідача.

У заяві про забезпечення позову заявники зазначають, що виселення заявника та членів їх сім`ї, вселення відповідача до спірної квартири унеможливить виконання судового рішення по суті позовних вимог, оскільки зробить неможливим безперешкодне використання об`єкту нерухомості у разі задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що заяву про забезпечення позову подано до подання позовної заяви.

У подальшому, 02 лютого 2019 року ОСОБА_1 о., ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , в якому просять поновити їх порушене право, встановивши право користування квартирою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ..

Отже, предметом розгляду у справі є спір з приводу про поновлення порушеного права та визнання права користування житловим приміщенням.

Разом з тим, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 - відповідач по справі, на підставі іпотечного договору від 24 грудня 2015 року, виданого ПН ХМНО Малаховою Г.І., за №1971.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, вжиті заходи забезпечення позову позбавляють відповідача, як власника квартири не лише можливості розпоряджатися її майном, а й права користуватися ним.

Крім того, згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 18 лютого 2019 року, у зазначеній квартирі будь-яких осіб, в т.ч. позивачі, зареєстрованих у належній ОСОБА_7 квартирі немає.

Таким чином, викладені обставини свідчать, що у зазначеній квартирі позивачі не проживаються та не зареєстровані.

Також, як зазначає ОСОБА_7 , як їй стало відомо їм відомостей з ЄДРСР позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 к . , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 про поновлення порушеного права та визнання права користування житловим приміщенням ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року визнано неподаною та повернуто позивачам.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з залишенням без задоволення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 про забезпечення позову до подання позову.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 02 вересня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко