У Х В А Л А

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 299/1847/17

провадження № 61-19242 ск 19

Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Дидинською Богданою Миронівною на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року позивач звернулася до суд із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, із зазначенням ціни позову у розмірі 21 677 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 21 травня 1999 року ОСОБА_2 (позивачці) було передано у власність житлову квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Дане свідоцтво видане на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА № 253 від 21 травня 1999 року зареєстроване Виноградівським РБТІ на підставі реєстрового запису в реєстрову книгу №18 за реєстровим № 4370 від 21 травня 1999 року.

15 вересня 2007 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , внаслідок чого на підставі свідоцтва про укладення шлюбу в Чеській Республіці змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

У вказаній квартирі проживали чужі особи і вона звернулася до прокуратури з метою порушення кримінальної справи за незаконне привласнення квартири, що на праві приватної власності належить позивачці.

Постановою Виноградівського районного суду по кримінальній справі від 27 червня 2014 року № 703/2240/12 працівника Виноградівського РБТІ ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, що передбачений ст. 367 ч.2 КК України, та звільнено її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності, а кримінальне провадження вирішено закрити.

20 грудня 2004 року, головою Виноградівської райдержадміністрації, видано розпорядження № 467 «Про визнання права власності на будівлі», згідно якого право власності на приміщення АДРЕСА_4 , визнано за фермерським господарством «Колос».

В подальшому, після незаконної реєстрації квартири позивачки на ім`я ФГ « Колос », та на підставі Договору дарування квартири від 27 грудня 2004 року відчужують спірну квартиру ОСОБА_8

ОСОБА_8 , в свою чергу, на підставі Договору дарування квартири від 25 січня 2005 року дарує спірну квартиру ОСОБА_9

ОСОБА_9 , в свою чергу, на підставі Договору купівлі-продажу від 14 грудня 2005 року відчужує спірну квартиру ОСОБА_1 , відповідачці по справі.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 травня 2017 року № 88361223 до цього часу зареєстрована за ОСОБА_1

Позивачка вважає, що акт №3 прийому передачі від 26 червня 2000 року, виписка з протоколу №7 від 30 грудня 1998 року, договори дарування від 27 грудня 2004 року та від 25 січня 2005 року та договір купівлі-продажу від 14 грудня 2005 року є незаконними, а спірне майно вибуло із законного володіння позивачки без її волі.

У зв`язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить витребувати з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_1 ; визнати за позивачем ОСОБА_2 (код ІПН НОМЕР_1 ) право власності в цілому на житлову квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (Загальна площа 36,4 м.кв., житлова площа 18,6 м.кв.); судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не було доведено заявлені позовні вимоги. Також суд зазначав, що позивач звернулася до суду вже після спливу позовної давності (23 червня 2017 року), тому також і з цієї підстави необхідно відмовити позивачу в задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2019 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано на користь ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 ;

Визнано за позивачем ОСОБА_2 право власності в цілому на житлову квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Скасовуючи рішення першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що постановою Виноградівського районного суду по кримінальній справі від 27 червня 2014 року визнано, що ФГ «Колос» незаконно оформило право власності на спірну квартиру, і ФГ «Колос», відповідно до ч.1ст. 317, ч.1 ст.717 ЦК України, не мало право відчужувати спірну квартиру, оскільки правом на розпорядження майном наділений виключного власник майна.

Апеляційний суд вказав, що спірна квартира на праві власності належить позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 21 травня 1999 року, її право власності не було оспорено, скасоване чи визнано недійсним. Апеляційний суд вважав, що оскільки, жодного волевиявлення щодо розпорядження даним майном позивач ОСОБА_2 не здійснювала, то таке майно вибуло з її власності поза її волею як власника майна.

Щодо строк позовної давності, апеляційний суд не погодився з висновками районного суду та вказував, що кримінальне провадження у даній справі завершено 27 червня 2014 року винесенням постанови про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з закінченням строку давності та закриттям кримінального провадження.

А тому, саме з дня завершення кримінального провадження в даній справі у позивача починається перебіг позовної давності, а не з моменту її звернення в прокуратуру в 2011 року.

Тому, апеляційний суд вказував, що з позовом до суду позивач звернулася 23 червня 2017 року, тобто в межах встановленого законом трьох річного строку, а тому строки позовної давності позивачем не пропущено.

26 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , через свого представника Дидинського Б. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, в якій просила скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення першої інстанції.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога витребування майна з чужого незаконного володіння з визначеною позивачем ціною позову у розмірі 21 677 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При оскарженні судових рішень відповідач сплатила судовий збір з розрахунком, чим погодилась з такою ціною позову, а тому в силу приписів закону та визначної ціни позову ця справа є малозначною.

Касаційна скарга не містить доводів, які дають підстав вважати судові рішення такими, що відносяться до виключень, передбачених п. 2 статтею 389 ЦПК України, та таких виключень судом також не встановлено

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Дидинською Богданою Миронівною на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко