Справа № 352/51/19
Провадження № 22-ц/4808/1574/19
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.

за участю ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 23 жовтня 2019 року у складі судді Гургули В.Б., постановлену у м.Івано-Франківськ, у справі за ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, компенсацію втрати частини заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що він працював у ФОП ОСОБА_3 на посаді монтажника з 02.10.2017 року, де нараховувалась, однак не виплачувалась заробітна плата. За період з 02.10.2017 року по 28.09.2018 року відповідачем було нараховано, але не виплачено позивачеві заробітну плату на суму 43 043,0 грн.

Посилаючись на положення КЗпП України та Закону України «Про оплату праці», ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, компенсацію втрати частини заробітної плати.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 23 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, компенсацію втрати частини заробітної плати - залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого позивача.

ОСОБА_1 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій апелянт посилається на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону.

Апелянт не погоджується з висновком суду щодо повторного неприбуття позивача у судове засідання. ОСОБА_1 вказав на те, що ще 14.01.2019 року ним була подана заява про розгляд справи у відсутності позивача (а.с.39).

Крім того, передостаннє судове засідання він з`явився, однак суддя повідомив його про те, що відповідач в судове засідання та його адвокат не з`явилися, подали відзив, з яким позивач має право ознайомитися.

При цьому, секретар під розписку повідомив позивача про наступне засідання на 23.10.2019 року.

В подальшому, 23.10.2019 року позивач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відрядженням його адвоката. Однак, суд першої інстанції безпідставно залишив позов без розгляду.

З наведених підстав апелянт просив скасувати ухвалу Тисменицького районного суду від 23 жовтня 2019 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач по справі ФОП ОСОБА_3 в порядку ст.360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу Тисменицького районного суду від 23 жовтня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

В засіданні апеляційного суду апелянта та його представник скаргу підтримали, просили її задоволити.

Відповідач скаргу не визнав з підстав вказаних у відзиві.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції зіслався на те, що належним чином повідомлений позивач без поважних причин повторно не з`явився в підготовче судове засідання. Також суд керувався положенням ч.5 ст.223 ЦПК України.

Проте такий висновок суду не відповідає вимогам процесуального закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Правовий аналіз наведеної норми процесуального закону вказує на те, що при повторній неявці належно повідомленого позивача суд розглядає спір по суті, якщо позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність і такий розгляд можливий за наявними у справі матеріалами.

При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Встановлено, що у січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Ухвалою Тисменицького районного суду 31.01.2019 року у справі відкрито провадження (а.с.72).

З матеріалів справи вбачається, що справа до розгляду призначалась неодноразово та викликались сторони спору. Зокрема судове засідання, призначене на 15.03.2019 року (а.с.79,80) не відбулось, про причини відкладення розгляду спору інформація у матеріалах справи відсутня. Так само відсутні відомості про причини відкладення судового засідання, призначеного на 07.05.2019 року (а.с.87,88). Матеріали справи не містять ані журналів відповідних судових засідань, ані довідок про причини відкладення розгляду справи.

Судове засідання, призначене на 02.07.2019 року відкладено за клопотанням сторони відповідача (а.с.95-96).

Про наступне судове засідання, призначене на 21.08.2019 року позивача ОСОБА_1 повідомлено під розписку (а.с.104).

21.08.2019 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, а також клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання його представника (а.с.165).

Водночас позивач ОСОБА_1 також з`явився у судове засідання, призначене на 21.08.2019 року та подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (а.с.166). Однак судове засідання було відкладено на 23.10.2019 року.

23.10.2019 року позивач ОСОБА_1 подав суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відрядженням його адвоката (а.с.198).

Встановлені обставини справи вказують на те, що належним чином повідомлений позивач ОСОБА_1 не допустив повторної неявки у судове засідання без поважних причин в розумінні п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки судове засідання 21.08.2019 року не відбулось за клопотанням сторони відповідача, а 23.10.2019 року позивач просив відкласти розгляд спору через відсутність адвоката.

Крім того, 14.01.2019 року позивач ОСОБА_1 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.39) і в матеріалах справи відсутні докази того, що суд визнав явку позивача обов`язковою. Тому посилання суду першої інстанції на положення ч.5 ст.223 ЦПК України не є обгрунтованими.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував в повній мірі, чим допустив порушення норм процесуального права, що відповідно до положень ст.379 ЦПК України є безумовною підставою для її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382,383 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити .

Ухвалу Тисменицького районного суду від 23 жовтня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.