Єдиний унікальний номер № 616/867/18
Провадження № 2/616/29/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„20 серпня 2019 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДИ В.М.

позивача не з`явився

представника позивача не з`явився

представника відповідача ГУРА Т.В.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору не з`явилась,

Справа № 616/867/18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, зміну черговості спадкування та визнання права на 1/2 частини спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги відповідно до ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 26 листопада 2018 року, до ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. в якій просить: - визнати свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. від 28 квітня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 645, номер нотаріального бланку НАІ 968531 частково не дійсним в частині визначення розміру спірної земельної ділянки(паю), що в даному свідоцтві дорівнює 5,85 в умовних кадастрових гектарах, замість, встановлених в сертифікаті серії НОМЕР_1 , який є підставою для видачі даного свідоцтва про право на спадщину, 6,34 в умовних кадастрових гектарах; - змінити черговість спадкування та визнати за ОСОБА_4 , спадкоємцем другої черги за законом, право на спадкування зазначеного майна спадкодавця ОСОБА_6 разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_4 право на 1/2 земельної частки (паю) у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого акціонерного сільськогосподарського товариства «Нива», с. Плоске Великобурлуцького району Харківської області розміром 6,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 . Після неї відкрилась спадщина, а саме: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого акціонерного сільськогосподарського товариства «Нива», яке розташоване в с. Плоске Великобурлуцького району Харківської області, розміром 6,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) Право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 , виданого 06 березня 1997 року Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області і зареєстрованого 24 грудня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 703.

Позивач являється племінником спадкодавця з боку батька, тобто спадкоємцем за законом другої черги спадкування за правом представлення.

Після відкриття спадщини, 27 січня 2015 року позивач звернувся до нотаріуса Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. із заявою про прийняття спадщини, за якою була заведена спадкова справа № 95/2015. Позивач зазначає, що крім кровної спорідненості він вважає себе таким, що має моральне право на спадкування за ОСОБА_6 спадщини на підставі того, що протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцю, яка через тяжку хворобу та постійну потребу у лікуванні була у безпорадному стані, що ускладнювалось тим, що ОСОБА_6 проживала поодиноко, без допомоги інших родичів.

В жовтні 2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса Марченко Н.І., за місцем відкриття спадкової справи, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме: на земельну частку (пай), розміром 6,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі (на місцевості).

09 жовтня 2016 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю у нього оригіналу вищенаведеного сертифікату на земельну ділянку НОМЕР_1 . В зазначеній постанові нотаріус також зазначила, що заяв про прийняття (відмову) від спадщини не надходило. Таким чином, на підставі даних з постанови нотаріуса, яка надана після спливу шести місяців для подання іншими можливими спадкоємцями заяви про прийняття спадщини, позивач з`ясував, що для видачі свідоцтва про право на дане спадкове майно земельну частку (пай) необхідно отримати оригінал сертифіката НОМЕР_1 . Також позивач з`ясував, що інших спадкоємців, будь яких черг, які прийняли спадщину не існує та будь яких інших перешкод для отримання позивачем свідоцтва про прав на спадщину також не існує.

На підставі з`ясованих обставин позивач почав вчиняти юридичні дії, направлені на усунення перешкоди, зазначеної нотаріусом в постанові, яка перешкоджала йому отримати свідоцтво про право на спадщину, знаючи, що інших спадкоємців немає, а строк оформлення спадщини - не обмежений.

Пізніше позивачеві стало відомо, що 28 квітня 2016 року, державний нотаріус Марченко Н.І. видала неповнолітньому онуку ОСОБА_6 - ОСОБА_3 , свідоцтво про право на спадщину, яка складається із земельної ділянки (пай) розміром 5,85 в умовних в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі (на місцевості), яка належала ОСОБА_6 , згідно до сертифіката НОМЕР_1 .

За викладених обставин позивач вважає це свідоцтво частково недійсним, оскільки за наявної у нього інформації, яку він зібрав у ході розшуку свідоцтва, оригінал даного свідоцтва НОМЕР_1 було загублено та втрачено ще при житті ОСОБА_6 Свідоцтво про право на спадщину надається тільки на підставі оригіналу правовстановлюючого документу, на підставі п. 4.15. Глави 10 Частини II Порядку. Отже, позивач вважає, що свідоцтво було видано з порушенням цієї вимоги.

Окрім того, відповідно до розпорядження Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 20.07.2016 року за № 175, райдержадміністрацією було вирішено надати ОСОБА_3 в приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 , відповідно сертифікату НОМЕР_1 , яка сформована на підставі розпорядження Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 02.06.2016 року за № 143, про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на підставі сертифіката НОМЕР_1 , який було заповнено інформацією про перехід права власності на оборотній сторінці 27 квітня 2016 року, тобто до видачі свідоцтва про право на спадщину, із зазначенням розміру ділянки - 5,85. Таким чином і розробка документації на пай і присвоєння кадастрового номеру були зроблені після видачі свідоцтва про право на спадщину, а не до цієї дії, як того вимагає п.4,20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що також є порушенням.

Також ОСОБА_4 зазначає, що свідоцтво про право на спадщину видається на спадкове майно, матеріальний склад якого доводиться правовстановлюючими документами. При видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину, нотаріус зазначила зовсім інший розмір земельної ділянки, ніж зазначено у сертифікаті. Отже замість 6,34 в умовних кадастрових гектарах, було зазначено 5,85, що є грубою помилкою, оскільки нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на майно, наявність якого не підтверджена.

Відтак, позивач вважає дане свідоцтво про право на спадщину частково недійсним, оскільки воно видане всупереч чинному законодавству в частині підстав та умов вчинення нотаріальних дій та з грубою помилкою в частині розміру майна, яка змінює кількісні ознаки самого об`єкту спадкового майна, що ускладнює та унеможливлює захист права щодо такого об`єкту в силу його деідентифікації.

Щодо вимоги про зміну черговості спадкування і визнання права на 1/2 частини спадщини позивач вказує, що зі своєю тіткою він мав тісні родинні стосунки. ОСОБА_6 проживала поодиноко та в силу її тяжкої хвороби позивач опікувався нею. У відповіді на адвокатський запит від КП «Великобурлуцька центральна районна лікарня» № 489 від 03.07.2017 року стосовно діагнозу ОСОБА_6 , причиною смерті зазначено аневризму грудного відділу аорти з розривом. З цього діагнозу вбачається довготривалий перебіг хвороби, яка проявляється серцевою недостатністю та обмеженими можливостями щодо самообслуговування, тобто робить особу такою, що є в безпорадному стані в силу проявів тяжкої хвороби та віку.

Кожного місяця з 2005 року по 2012 рік позивач відвідував ОСОБА_6 , допомагав по господарству, цікавився її здоров`ям, купував їй необхідні речі, ліки, відвозив до лікаря, вітав зі святами. З 2012 по 2015 рік приїздив до неї двічі на тиждень та привозив продукти, допомагав по господарству, обробляв город, відвозив до лікарні. Дружина позивача готувала їжу для ОСОБА_6 , прибирала у будинку, доглядала за господарством.

Оскільки ОСОБА_6 являлась пенсіонеркою, а розмір пенсії складав 1 100 грн 00 к., позивач надавав їй матеріальну допомогу, яка полягала у сплаті комунальних послуг, придбанні особистих речей, ліків, придбанні продуктів харчування, одягу, грошових переказів. Позивач придбав холодильник для ОСОБА_6 Зазначені дії ОСОБА_4 вчиняв протягом тривалого строку з погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 , а особливо в останні роки її життя.

На підставі викладених обставин позивач звернувся до суду та просить захистити його порушені права та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Не погодившись із позовною заявою ОСОБА_4 ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилась спадщина, а саме: право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності бувшого АСТ «Нива» Великобурлуцького району, розміром 6,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Дане право належало їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 . Відповідач ОСОБА_3 є онуком спадкодавця з боку батька,

першої черги спадкування за правом представлення.

На момент відкриття спадщини після померлої ОСОБА_6 її рідний син і батько відповідача - ОСОБА_7 помер. Спадкоємцем першої черги є відповідач ОСОБА_3

Щодо вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину часткового недійним ОСОБА_5 зазначає, що позивач не надавав суду доказів того, що оригінал спірного сертифіката № НОМЕР_3 було загублено ще при житті ОСОБА_6 як на момент прийняття рішення про визнання права власності на земельну частку (пай) від 15.07.2016 року так і на момент подачі даної позовної заяви.

Свідоцтво про право спадщину за законом було видано у відповідності до п.4.15. Глави 10 Частини II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на підставі оригіналу правовстановлюючого документа - сертифіката, який був наданий відповідачем нотаріусу при зверненні за оформленням спадщини. Свідоцтво про право на спадщину від 28.04.2016 року було видано не на земельну ділянку, а на право на земельну частку (пай). Отже, на момент свідоцтва земельна ділянка не була сформована, не мала встановлених меж і не мала кадастрового номеру. Тому Великобурлуцькою райдержадміністрацією вирішено надати ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку у відповідності до чинного законодавства.

Щодо заповнення зворотної сторони сертифіката, а саме зазначення дати переходу права власності на земельну частку(пай), нібито 27 квітня 2016 року, тобто до дати видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 зазначає, що в копії сертифіката, який міститься в матеріалах справи, дійсно зазначена дата ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак в оригіналі вказаного сертифіката зазначена дата 28.04.2016 року, тобто в день видачі свідоцтва про право на спадщину, а значить без будь-яких порушень законодавства.

Свідоцтво про право на спадщину видане нотаріусом на майно, наявність якого чітко визначена, а саме зазначений розмір земельної частки (паю) 5,85 в умовних кадастрових гектарах. Даний розмір був визначений у відповідності до Проекту відведення території земельних часток (паїв) із земель колективної власності АСТ «Нива» (Розпорядження голови Великобурлуцької районної державної адміністрації від 20.05.2003 року № 122). Сертифікат був виданий раніше, 06.03.1997 року, і на той час визначення розмірів земельних часток (паїв) - 6,34 умовних кадастрових гектарів, розраховувся на підставі інших нормативних документах. Зазначення умовних кадастрових одиниць жодним чином не впливає при визначенні розміру земельної ділянки при її формуванні і встановленні її меж, тобто при визначенні її фактичного розміру. Отже, в діях нотаріуса відсутні будь-які порушення чинного законодавства, а отже підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину у позивача відсутні.

Щодо вимоги про зміну черговості спадкування і визнання права на 1/2 частину спадщини відповідач ОСОБА_5 зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт опікування позивачем спадкодавцю ОСОБА_6 , а саме: квитанції про оплату ліків, комунальних послуг, грошових переказів, чека про придбання ніби - то холодильника для ОСОБА_6 .

Крім того, інформація позивача про те, що спадкодавиця проживала одиноко, що опікувалася саме ОСОБА_4 та його дружиною, спростовується фактом проживання спадкодавиці однією сім`єю з ОСОБА_8 , який був її цивільним чоловіком та який проживав, був зареєстрований на день смерті ОСОБА_6 за однією адресою. Наведені факти свідчать, що у позивача відсутні підстави для зміни черговості одержання права на спадкування в розумінні ч.3 ст. 1259 ЦК України. Згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікат на право на земельну частку (пай)вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на земельну ділянку. З 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються. З 1 січня 2013 року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки право власності на земельну ділянку площею 5,0214 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) відповідачем зареєстровано 14.09.2016 року, то на момент звернення позивача до суду предмет спору про право на земельну частку(пай) відсутній. За таких обставин просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На відзив ОСОБА_5 позивачем ОСОБА_4 подано заперечення в яких позивач зазначає, що у відзиві представник відповідача зазначає, що свідоцтво про право на спадщину було видано саме на право на земельну частку (пай), а не на земельну ділянку. Однак, у свідоцтві розмір земельної частки зазначений саме в розмірі 5,85 в умовних кадастрових гектарах, а не 6,34 умовних кадастрових гектарах як визначене в сертифікаті про право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 , а тому позивач вважає, що у діях нотаріуса вбачається порушення норм чинного законодавства. Також, зазначає, що в сертифікаті було на зворотному боці вказано саме 27 квітня 2016 року, а тому підробок позивач ніяких не здійснював. Окрім того, ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_6 проживала однією сім`єю з чоловіком без оформлення шлюбу та крім цього, те що вказана особа була зареєстрована за адресою, де проживала ОСОБА_6 не свідчить про те, що така особа піклувалась та надавала допомогу ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_9 , який діє на підставі договору про надання послуг від 21 травня 2019 року, в судовому засіданні 21 травня 2019 року підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. В послідуючі судові засідання не з`явились, представник позивача ОСОБА_10 на адресу суду направила заяву в якій просила розгляд справи здійснювати без участі позивача та представника позивача (а.с.188).

ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. до суду не з`явилась надала клопотання в якому просила слухати справу за відсутності третьої особи (а.с.95,134).

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, давши оцінку матеріалам справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд прийшов до наступного.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Статтею 331 ЦК передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Натомість ч.3 ст.1296 ЦК передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 років померла ОСОБА_6 , про що 29 січня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 03.

Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 , на підставі рішення Великобурлуцької районної державної адміністрації від 26 листопада 1996 року за № 602, належить право на земельну частку (пай) у землях акціонерного сільськогосподарського товариства «Нива», розміром 6,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.16).

ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , оскільки останнім не було надано правовстановлюючого документа - сертифіката на право на земельну частку (пай), про належність спадкового майна (прав) померлій, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 жовтня 2015 року Великобурлуцької районної державної контори Харківської області (а.с.17).

Як убачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 квітня 2016 року, державним нотаріусом Марченко Н.І. Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області було посвідчено, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем на зазначене у цьому свідоцтві майно ОСОБА_6 , 1952 року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків за Даними Державного реєстру фізичних осіб платника податків НОМЕР_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її неповнолітній онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за Даними Державного реєстру фізичних осіб платника податків НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , батьком якого є ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з права на земельну частку у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого акціонерного сільськогосподарського товариства «Нива» с. Плоске, Великобурлуцького району, Харківської області, розміром 5,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), яке належало померлій ОСОБА_6 , посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 , виданим 06 березня 1997 року Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області і зареєстрованим 24 грудня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 703 (а.с.21).

Позивач в позовній заяві та в судовому засіданні стверджував, що оригінал свідоцтва серія НОМЕР_1 було загублено та втрачено ще при житті ОСОБА_6 , а тому свідоцтво про право на спадщину не могло бути видано, враховуючи вимоги п.4,15 Глави 10 Частини ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Представник відповідача ОСОБА_5 зазначила, що нотаріус не порушила вказаний позивачем Порядок та видала свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 на підставі оригіналу правовстановлюючого документа, а саме: сертифіката серія НОМЕР_1 , який вона, як законний представник сина, надала особисто нотаріусу.

Як вбачається з сертифіката серії НОМЕР_1 він дійсно посвідчує право ОСОБА_6 на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АСТ «Нива» розміром 6,34.

Як вбачається з зворотної сторони вказаного сертифіката, до нього було внесено зміни у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай), відповідно до яких право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 645 28.04.16. Розмір земельної частки (паю) 5,85 в умовних кадастрових гектарах. Зміни внесено 29 квітня 2016 року (а.с.179).

Відповідно до Розпорядження від 06 березня 2000 року про дозвіл на уточнення і затвердження уточненого розміру та вартості земельної частки (паю) АСТ «Нива», згідно Земельного кодексу України, розпорядження голови районної державної адміністрації від 26 листопада 1996 року № 602 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах АСТ «Нива», рішення зборів уповноважених членів АСТ «Нива» від 13 січня 2000 року, рішення Великобурлуцької селищної ради від 15 лютого 2000 року № 146 було дозволено провести уточнення розміру та вартості земельної частки (паю) по АСТ «Нива»; затверджено уточнений розмір земельної частки (паю) 5,85 умовних кадастрових гектарів, вартість земельної частки (паю) 19 170 грн, кількість осіб, що мають право на земельну частку (пай) 1 127 чоловік; дозволено виготовити та видати сертифікати на право на земельну частку (пай) згідно списку, що додається та внести відповідні зміни в сертифікаті, що видані згідно з розпорядженням Великобурлуцької районної державної адміністрації від 26 листопада 1996 року № 602 (а.с.118).

Згідно листа начальника відділу Держгеокадастру у Великобурлуцькому районі Харківської області від 25.03.2016 за вих. № 29-20.15-0.4-335/2-16, що був наданий до суду завідувачем Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області, розмір земельної частки (пай), бувшого АСТ «Нива», розташованої на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, підтверджена сертифікатом на право на земельної частку (пай) серія НОМЕР_1 , виданого 06.03.1997 Великобурлуцькою РДА Харківської області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 становить 5,85 в умовних кадастрових гектарах (а.с.96).

Відтак, зміни які було внесено до сертифіката на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 були внесені на законних підставах, а саме на підставі Розпорядження від 06 березня 2000 року про дозвіл на уточнення і затвердження уточненого розміру та вартості земельної частки (паю) АСТ «Нива» та розмір земельної частки (пай) становить 5,85 в умовних кадастрових гектарах.

02 червня 2016 року Розпорядженням Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області за № 143 надано ОСОБА_3 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № НОМЕР_6 орієнтованою площею 5,0214 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності АСТ «Нива», розташованих на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області за межами населених пунктів, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 (а.с.24).

Згідно Розпорядження Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 20 липня 2016 року за № 175 затверджено «технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (за межами населених пунктів)» розроблену МПП «Великобурлуцький земельний кадастр». Надано ОСОБА_3 в приватну власність земельну ділянку № НОМЕР_6 площею 5,0214 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності АСТ «Нива» сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовану на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області за межами населених пунктів відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 (а.с.23).

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 87791844 право власності на земельну ділянку площею, 5,0214 га, кадастровий номер НОМЕР_2 було зареєстровано 14.09.2019 за ОСОБА_3 (а.с.26).

Згідно з підпунктом 4.15. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до положень підпункту 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього.

Крім того, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч.2 ст. 12 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч.7 ст.81 ЦПК).

Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст.12 ЦПК).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінивши наявні у справі докази, у відповідності до ст.89 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наданих сторонами документах, приходить висновку, що позивачем не доведено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 було втрачено за життя ОСОБА_6 Представник відповідача ОСОБА_6 , яка є невісткою померлої, в судовому засіданні пояснила, що оригінал вказаного сертифіката весь час був у неї, оскільки померла ОСОБА_6 хотіла, щоб пай дістався її онуку.

Окрім того, не встановлено та не доведено, що державний нотаріус видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину з порушенням норм чинного законодавства.

Як вбачається свідоцтво про право на спадщину, останнє було видано саме на право на земельну частку (пай), розміром 5,85 умовних кадастрових гектарах, оскільки до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 були внесені зміни на законних підставах, а саме на підставі Розпорядження від 06 березня 2000 року про дозвіл на уточнення і затвердження уточненого розміру та вартості земельної частки (паю) АСТ «Нива» та розмір земельної частки (пай) становить 5,85 в умовних кадастрових гектарах. Отже, на момент видачі свідоцтва про право на спадщину земельна ділянка ще не була сформована та їй не присвоювався кадастровий номер.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання свідоцтва про право на спадщину, видане державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. від 28 квітня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 645, номер нотаріального бланку НАІ 968531 частково недійсним в частині визначення розміру спірної земельної ділянки (паю), що в даному свідоцтві дорівнює 5,85 в умовних кадастрових гектарах, замість, встановлених в сертифікаті серії НОМЕР_1 , який є підставою для видачі даного свідоцтва про право на спадщину, 6,34 в умовних кадастрових гектарах є необґрунтованими, а тому в цій частині позивачеві слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про зміну черговості спадкування та визнання за ОСОБА_4 , спадкоємцем другої черги за законом, право на спадкування зазначеного майна спадкодавця ОСОБА_6 разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно чч.1,3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України, передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК передбачено п`ять черг спадкоємців за законом. Утім, закріплене законом правило черговості може бути змінено на підставі ст.1259 ЦК.

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкування за правом представлення - це особливий порядок спадкування за законом, за яким до спадкування закликаються особи, які заступають собою місце спадкоємця, що помер раніше, ніж спадкодавець. Можливість укладення договору такими особами пов`язане з тим, що спадкоємці за правом представлення є безпосередніми та самостійними наступниками спадкодавця. Ці права вони набувають на підставі закону через кровну спорідненість, а не в якості наступників або представників спадкоємців більш близьких ступенів, померлих до відкриття спадщини. Ніякого переходу спадкової частки від спадкоємця, якого заміщають, до спадкоємця, який спадкує, за правом представлення не відбувається і навіть не припускається.

За ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст.ст.12,81 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Окрім того, як зазначається в п.5.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відтак, суд зазначає, що позивач на обґрунтування позовних вимог вказав, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві ОСОБА_6 , яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані.

За клопотаннями сторін були викликані та допитані в судовому засіданні свідки.

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала покази, що позивач це її чоловік та рідний племінник померлої ОСОБА_6 Окрім племінника у померлої є онук ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_5 Невістка зрідка приїздила до померлої ОСОБА_6 Зазначила, що опікувались померлою позивач та вона. Допомагали грішми, купували ліки, їздили до ОСОБА_6 в лікарню. Інколи брали ОСОБА_6 та її онука ОСОБА_3 до себе в с. Хроли погостювати. ОСОБА_6 останнім часом часто хворіла, 3 рази за останній рік перебувала на лікуванні у КЗОЗ «Великобурлуцька центральна районна лікарня». ОСОБА_6 померла раптово, похованням ОСОБА_6 займався позивач ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що позивач це її зять. ОСОБА_6 приїжджала в с. Хроли, де проживає позивач, в гості, а вони їздили до неї у Великобурлуцький район. Позивач допомагав ОСОБА_6 ліками, продуктами. Позивач забирав онука померлої ОСОБА_3 з дому та привозив погостювати до себе, а також відвозив погостювати і до бабусі ОСОБА_6 Останнім часом ОСОБА_4 їздив до ОСОБА_6 2-3 рази в місяць, а іноді і залишався у неї.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона з 2012 року проживає в с. Катеринівка Великобурлуцького району Харківської області. З ОСОБА_6 проживала на одній вулиці. ОСОБА_6 проживала одна, однак іноді приїздив її цивільний чоловік, який майже постійно перебував на заробітках. ОСОБА_6 розповідала їй, що до неї приїздить племінник та допомагає їй на городі, купує ліки, продукти, привозив птицю, допомагав грошима, а також привіз холодильник. Коли ОСОБА_6 лежала в лікарні позивач приїжджав до неї в лікарню, а потім був у померлої вдома та допомагав по господарству. Цивільний чоловік померлої приїхав вже після того як ОСОБА_6 померла. У неї є онук ОСОБА_3 , який приїздив до бабусі на літні канікули.

ОСОБА_8 , будучу допитаний в якості свідка в судовому засіданні пояснив, що з 1993 року по 2015 року він проживав разом з померлою ОСОБА_6 Померла родичалась з невісткою, онуком, а також з племінником ОСОБА_4 Спочатку він працював в с. Катеринівка, а потім їздив на заробітки до РФ з періодичністю 2 неділі на заробітках, 2 неділі вдома. Город вони з померлою садили, обробляли та прибирали самі. ОСОБА_4 приїздив у гості, однак не дуже часто. Зазначив, що дійсно у них зламався холодильник та позивач привозив їм холодильник бувший у використанні. Один раз привозив вуток. ОСОБА_6 хворіла, жалілась на підвищений тиск та на болі в області серця. Гроші, які він заробляв на заробітках, віддав ОСОБА_6 , а також вона отримувала пенсію, за що і купували собі ліки. Онук ОСОБА_3 приїздив в гості на літні канікули. Бувало й просто так приїздив погостювати. В 2015 році він, ОСОБА_6 , її онук їздили до ОСОБА_4 у гості на святкування свята Нового року.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_6 проживала разом з ОСОБА_8 більше 20 років. Померла спілкувалась з онуком, він приїздив до неї в гості на канікулах та гостював довго. ОСОБА_4 бачила лише один раз на весіллі сина померлої. Померлу бачила незадовго до її смерті, вона була в нормальному стані.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що ОСОБА_6 була її подругою більше 20 років. ОСОБА_6 жила в с. Катеринівка неподалік від неї. Позивач часто приїздив до померлої. Якщо ОСОБА_6 хворіла вона дзвонила позивачу та останній приїздив відразу, провідував ОСОБА_6 в лікарні та порався по господарству. Після перенесеної останній раз хвороби ОСОБА_4 два тижні доглядав за ОСОБА_6 Померла допомагала онукові ОСОБА_3 купувала йому зошити та портфель до школи. Померла вона раптово від інсульту. Поховання померлої здійснювалось за рахунок позивача повністю, оскільки її цивільний чоловік ОСОБА_8 приїхав лише у вечорі того дня коли її поховали.

Окрім показів свідків позивачем ОСОБА_4 не надано до позовної заяви будь яких інших письмових доказів, а саме: доказів купування ліків, продуктів, холодильника чи переказів коштів.

При цьому, єдиним доказом на підтвердження даних обставин позивач ОСОБА_4 посилається на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , які підтвердили факт піклування ОСОБА_4 за померлою ОСОБА_6 , однак даний факт не може свідчити, що померла ОСОБА_6 перебувала у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби і що піклування позивача було обумовлене даними обставинами.

Окрім того, позивачем до суду не надано доказів, що останню матеріально забезпечував спадкодавця, а саме, що дана особа була на його утриманні.

Також обставини, на які посилається позивач, спростовуються показами, наданими в судовому засіданні, свідків: ОСОБА_8 , який зазначив, що він заробляв гроші, їздячи на заробітки до РФ, віддавав їх ОСОБА_6 , яка також отримувала пенсію. Окрім того, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 померла раптово, була ходячою, могла піклуватись про себе сама, до самої смерті вела активний спосіб життя, спілкувалася з друзями та родичами.

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, врахувавши вищевикладені вимоги закону, суд дійшов висновку, що правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування позивача, передбачених ст.1259 ЦК України, судом не встановлено, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_6 тривалий час перебувала у безпорадному стані, у зв`язку з чим не могла самостійно забезпечити умови свого життя та потребувала матеріальної допомоги, стороннього догляду та піклування, тому вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зміни черговості спадкування і надання позивачу права спадкування після смерті ОСОБА_6 разом зі спадкоємцями першої черги.

Судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Позивач, скориставшись своїми процесуальними правами, розпорядилась своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, пред`явивши саме ті вимоги, які вважав за необхідне.

В межах заявлених позовних вимог і на підставі досліджених доказів суд не вбачає підстав для визнання за ОСОБА_4 право на 1/2 частину земельної частки (паю) у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого акціонерного сільськогосподарського товариства «Нива», с. Плоске Великобурлуцького району Харківської області розміром 6,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), оскільки позивачу відмовлено у задоволені позовної вимоги щодо зміни черговості спадкування і надання позивачу права спадкування після смерті ОСОБА_6 разом зі спадкоємцями першої черги. Окрім того, слід зазначити, що на земельну частку (пай) вже виготовлена технічна документація та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. Спадкоємець ОСОБА_3 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 5,0214 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , 14 вересня 2016 року, а відтак предмет спору - право на земельну частку (пай) відсутній.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, зміну черговості спадкування та визнання права на 1/2 частини спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець с. Покотилівка Харківського району Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , паспорт серія НОМЕР_8 , виданий Роганським селищним відділенням міліції УМВСУ в Харківській області 20 березня 2001 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: ОСОБА_17 , адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Представник позивача: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець м. Бердянськ, Запорізької області, паспорт серії НОМЕР_9 виданий Дзержинським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 08 травня 2008 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт № НОМЕР_10 , орган, що видав 6332, дата видачі 02.06.2017, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Законний представник відповідача: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка с. Яїчнє Великобурлуцького району Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 , паспорт серія НОМЕР_12 виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 13 лютого 2002 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Великобурлуцької державної нотаріальної контори Марченко Наталя Іванівна, місце роботи - Великобурлуцька державна нотаріальна контора, місцезнаходження: вул. Центральна, буд.22, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький район, Харківська область.

Судове рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 20 серпня 2019 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 серпня 2019 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ