Справа №333/4308/19
Провадження №2/333/2078/19
10 грудня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника третьої особи Білик Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради Комунарського району, як органу опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
29.07.2019 року до суду із позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням звернулась позивач, яка зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 15.05.2019 року та свідоцтва право на спадщину за заповітом від 15.05.2019 року. У даній квартирі зареєстровані донька позивача - ОСОБА_2 та її неповнолітній онук - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але останні з 2008 року фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачі не беруть участі в утриманні квартири, не сплачують за комунальні послуги. Через наявність вказаної реєстрації ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатися своєю власністю, а сплата комунальних платежів в повному обсязі ставить її у тяжке матеріальне становище. ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 13.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
19.09.2019 року до участі у справі в якості третьої особи судом залучено районну адміністрацію Запорізької міської ради Комунарського району, як орган опіки та піклування, так як предметом позову є право користування житловим приміщенням неповнолітньою дитиною.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити її позовні вимоги. Додатково пояснила, що відповідач була зареєстрована з 1999 року за адресою: АДРЕСА_1 , але у 2008 році вийшла заміж, народила сина ОСОБА_3 і переїхала жити до чоловіка, за адресою: АДРЕСА_2 . Неповнолітній онук хоч і був зареєстрований у квартирі, але ніколи не мешкав, бачила його декілька разів, так як були перешкоди у спілкуванні з онуком з боку родичів чоловіка доньки. З донькою стосунки не підтримує, остання навіть не приїздила на поховання свого батька (чоловіка позивача). Допомоги на оплату комунальних послуг ОСОБА_2 не надає. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями та оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив, клопотання та заперечення не надала. З урахуванням вказаних обставин, а також положення, передбаченого ч.2 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити дану справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення).
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради Комунарського району, як органу опіки та піклування - Білик Н.О. у суді проти задоволення позову заперечувала, вважала, що неможливо задовольнити вимоги ОСОБА_1 , так як це призведе до порушення прав неповнолітнього на збереження житлових прав, у тому числі на право користування житлом.
Допитана у суді свідок ОСОБА_4 пояснила, що мешкає у будинку АДРЕСА_1 з 1995 року. З позивачем знайома з 2000 року, мають сусідські відносини. У 2008 році донька позивача - ОСОБА_2 , вийшла заміж, тому з тих пір вона її не бачила. Від ОСОБА_1 дізналась, що у ОСОБА_2 народився син, але донька з дитиною ніколи не приїжджали у гості до позивача ОСОБА_1 . Позивач проживала у спірній квартирі з чоловіком, який помер у листопаді 2018 року. На цей час ОСОБА_1 мешкає одна. Скільки вона не приходила у гості до позивача, жодного разу не бачила там дитячих речей або предметів, що належать ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_6 у суді зазначив, що товаришував з чоловіком позивача - ОСОБА_7 . З 2002 року вони почали спілкувались близько, були один у одного у гостях. Після смерті ОСОБА_7 спілкувався з ОСОБА_1 , відвідував її, але доньки ОСОБА_2 з онуком позивача ніколи не бачив.
Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_7 , чоловіку - позивача ОСОБА_1 , що підтверджується технічним паспортом на квартиру та договором № 593 про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с.9-11).
Відповідно до свідоцтва на право власності від 15.05.2019 року зареєстрованого у реєстрі за № 1406, спадкова справа 84/2018, ОСОБА_1 є пережившою дружиною ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому належала 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності, на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,95 кв.м., що належала ОСОБА_7 на підставі договору № 2856.К купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості 22.02.1996 року (а.с.5).
ОСОБА_1 отримала спадщину після померлого ОСОБА_7 у вигляді 1/2 частки вищезазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 7).
Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 166690087 та № 166690403 від 15.05.2019 року (а.с. 6,8).
Факт не проживання ОСОБА_2 та її ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено актом про не проживання від 09.12.2019 року та показаннями свідків, допитаними у судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, на думку суду факт реєстрації ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 за адресою квартири позивача, яка є її власністю, перешкоджає останній в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні, вимагає від неї додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.
Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У зв`язку з наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради Комунарського району, як орган опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 10.12.2019 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод