Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 137/49/17

провадження № 61-28817св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: відділ державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Вінницької області, Головне управління юстиції у Вінницькій області, Державна казначейська служба України,

третя особа - Управління Державної казначейської служби у Літинському районі Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Літинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року, у складі судді Гопкіна П. В., та рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року, у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Вінницької області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові бездіяльністю державних органів.

Зазначала, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Вінницької області знаходився виконавчий лист, виданий апеляційним судом Вінницької області 13 березня 2008 року, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 6 348,40 грн завданої матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди. Вказаний виконавчий лист було втрачено, у зв'язку з чим 16 березня 2011 року було видано його дублікат.

Позивач вказувала, що тривале невиконання даного виконавчого листа, внаслідок бездіяльності відповідача, завдало їй моральної шкоди, розмір якої нею оцінено у 100 000 грн, які просила суд стягнути з відповідача.

Ухвалами місцевого суду до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача залучено Управління Державної казначейської служби у Літинському районі Вінницької області, та у якості співвідповідачів залучено Головне управління юстиції у Вінницькій області та Державну казначейську службу України.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади, на користь ОСОБА_4 4 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішення місцевого суду мотивоване передбаченим законодавством обов'язком щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої їй бездіяльністю державного виконавця, котра визнана незаконною постановою Вінницького окружного адміністративного суду. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у 4 000 грн, суд першої інстанції дійшов висновку що така сума відповідатиме вимогам розумності, виваженості, та буде еквівалентом завданим позивачу моральним стражданням.

Додатковим рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 07 червня 2017 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року рішення місцевого суду змінено, викладено його в наступній редакції: «Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 4 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Вінницької області». У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що при визначенні порядку стягнення коштів з Державного бюджету України місцевим судом невірно звужено призначення єдиного казначейського рахунку - лише для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади. Оскільки єдиний казначейський рахунок, згідно приписів законодавства, використовується для зарахування доходів і здійснення видатків державного бюджету, кошти необхідно стягувати з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Літинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зміст доводів касаційної скарги зводиться до посилань на недоведеність позивачем достатніми та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань, не обґрунтовано розмір завданої їй моральної шкоди, та не підтверджено наявності причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У запереченні на касаційну скаргу позивач вказує не обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій та відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справинескористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України).

Відповідно до статті 60 ЦПК України у вказаній редакції, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_4 посилалась на ту обставину, що факт неправомірної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале, впродовж шести років, невиконання судового рішення завдало їй моральних страждань. Крім цього, судами на підставі досліджених доказів, наявних у матеріалах справи, встановлено, що позивач є пенсіонером, інвалідом 3 групи безстроково та потребує матеріальної підтримки, оскільки втратила єдиного сина, який би міг таку допомогу їй надавати.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року визнано неправомірною бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Вінницької області щодо ненаправлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2011 року та невчинення заходів примусового виконання рішень в частині звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що внаслідок неправомірної бездіяльності ДВС Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_4 зазнала душевних страждань, оскільки було порушено її право на належне та своєчасне виконання судового рішення.

Місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, врахував, що неправомірність дій посадових осіб ДВС Літинського районного управління юстиції у Вінницькій області встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. З урахуванням доведеності заподіяння моральної шкоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що таке відшкодування покладається на державу.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

У зв'язку із наведеним, колегія суддів погоджується із визначеним судами попередніх інстанцій розміром грошової компенсації на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, який відповідає вимогам розумності і справедливості.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення місцевого суду, у незміненій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують..

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Літинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2017 року, у незміненій частині, та рішення апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська