Номер провадження: 22-ц/813/6019/19
Номер справи місцевого суду: 518/990/16-ц
Головуючий у першій інстанції Палій С.А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи: Орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, Виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області) про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (треті особи: Орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, Виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області) про визначення місця проживання дитини,на рішення Ширяївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Палій С.А. 16 грудня 2016 року у смт. Ширяєве Одеської області, -

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (т. 1 а.с. 1-4).

В обгрунтування позову посилалася на те, що з 20 жовтня 2007 року позивач з відповідачем по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Ширяївським районним судом Одеської області 22 червня 2016 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , який в даний час проживає з батьком в с. Новоандріївка Ширяївського району Одеської області, так як відповідач без згоди позивача викрав у неї дитину та змінив його місце проживання. Крім того стверджує, що ОСОБА_2 та вся його рідня вчиняють проти неї заходи фізичного та психологічного тиску (погрожують їй та нацьковують на неї собаку), а дитину - налаштовують проти неї. Повернути їй сина або дати їй поспілкуватися з ним ОСОБА_2 відмовляється, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися з даним позовом до суду. Також налогосила на тому, що вона має постійне місце роботи в КУ «Одеська обласна дитяча клініка лікарня» та стабільний дохід, чого не має ОСОБА_2 та не зможе належним чином забезпечити їхнього сина.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини(т. 1 а.с. 120-124).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що дитина вже тривалий час проживає з ним, він нікого не викрадав, а забрав сина з дозволу матері, він навчається в школі в 2-му класі, він приділяє як належить батьку увагу навчанню та вихованню сина. Вони з сином проживають в будинку, який на праві власності належить його батькам та які надали до Новоандріївської сільської ради заяви-згоди на їх з сином постійне проживання в їх родині, де створенні всі умови для проживання дитини - є власна кімната, ліжко, стіл для навчання, шафа, що підтверджуються актом обстеження умов проживання від 08 грудня 2016 року Новоандріївською сільською радою Ширяївського району Одеської області. Також стверджував, що син сам виявив бажання залишитися проживати з ним, оскільки мати проживає з іншим чоловіком, з яким він проживати не хоче, що підтверджується висновком органу опіки та піклування.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року у задоволені первісного позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 146-149).

Вказане рішення суду було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_1 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Відібрано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька - ОСОБА_2 та повернуто його матері - ОСОБА_1 В частині відібрання дитини допущено негайне виконання рішення суду. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551, 20 грн. та 610 грн. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення (т. 1 а.с. 234-238).

Постановою Верховного Суду від 08 травня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи: Орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, Виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області) про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (треті особи: Орган опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, Виконавчий комітет Новоандріївської сільської ради Ширяївського району Одеської області) про визначення місця проживання дитини передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 78-83).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі, та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1059 року, якою визначено, що малолітня дитина не повинна бути розлученою зі своєю матір`ю, крім випадків, коли є виключні обставини. Крім того, висновок органу опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації суперечить встановленим фактам, вимогам чинного законодавства та інтересам дитини(т.1 а.с.159-164).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що 20 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, від якого сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ширяївського районного суду від 22 червня 2016 року шлюб був розірваний, під час розгляду даного позову судом не вирішувалось питання про місце проживання дитини.

Фактично, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають разом з грудня 2015 року.

Згідно довідки Новоандріївської сільської ради № 95 від 08 лютого 2016 року, ОСОБА_3 з січня 2016 року проживає разом з батьком ОСОБА_2 у його батьків ОСОБА_4 , 1959 року народження та ОСОБА_5 , 1960 року народження, у житловому будинку по АДРЕСА_1 , та навчається у Новоандріївській загальноосвітній школі.

Вказаний будинок зареєстрований на праві приватної власності за батьком ОСОБА_2 ОСОБА_4 , та має загальну площу 64,20 кв.м, житлову площу 39,30 кв.м, на присадибній ділянці є літня кухня, три сараї та колодязь.

Крім цього, батьки ОСОБА_2 08 лютого 2016 року надали до Новоандріївської сільради заяви-згоди на постійне проживання ОСОБА_3 в їхній родині.

За актом обстеження умов проживання, складеним 08 лютого 2016 року посадовими особами вказаної сільради, син ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_2 та його батьками у вказаному будинку, у якому створені усі умови для проживання дитини - є власна кімната, ліжко, стіл для навчання, шафа. Зазначено, що у домогосподарстві є земельна ділянка 0,98 га, корова, 3 свиней, птиця, кролі.

За довідкою Новоандріївської сільської ради № 98 від 08 лютого 2016 року, ОСОБА_2 у якості матеріального забезпечення має прибуток з земельних паїв батьків та обробок присадибної ділянки розміром 0,98 га, на якій вирощуються овочі та реалізуються на ринках району.

За довідкою № 201 від 23 листопада 2016 року Комунального закладу «Ширяївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_2 з 17 жовтня 2016 року працює у цьому закладі опалювачем з посадовим окладом 1 450 грн.

За довідками Ширяївської центральної районної лікарні від 09 серпня 2016 року, ОСОБА_2 не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра і за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до характеристики Новоандріївської сільської ради № 18 від 08 лютого 2016 року, ОСОБА_2 проявив себе з позитивної сторони, переважаючий настрій - спокійний, врівноважений, зосереджений, уважний, рішучий та впевнений в собі, реакція на критику адекватна, на вдачу спокійний, зі старшими та молодшими по віку ввічливий, дивних та незвичних вчинків і нахилів не помічено, в громадських місцях та побуті веде себе добре.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, громадський порядок не порушує, скарг від жителів та сусідів не находило, на роботі зарекомендувала себе з найкращого боку, до праці ставиться серйозно - з відповідальністю.

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та вітчимом, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, виданим виконавчим комітетом Барановської сільської ради № 464 від 11 травня 2016 року, ОСОБА_1 проживає в будинку батьків. В будинку 4 житлових кімнати, будинок газифікований, житлова площа складає 85 кв.м, необхідними меблями та продуктами харчування сім`я забезпечена.

Також відповідно до вищевказаного акту судом встановлено, що ОСОБА_1 у зв`язку з роботою в м. Одесі проживає в Одесі на зйомній квартирі.

Згідно довідки № 107 від 16 червня 2016 року комунальної установи «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», позивачка працює на посаді старшої медичної сестри та має заробітну плату у розмірі від 3 605, 34 грн. до 4 377, 17 грн.

Крім того, судом першої інстанції вірно прийнято до уваги висновок органу опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання місця проживання малолітньої дитини, відповідно до якого психолог КЗ «Жовтневої ЗОШ - інтернат І-ІІ ступенів» ОСОБА_8 , поспілкувавшись ОСОБА_3 , заслухавши його думку пояснила, що для дитини небажана зміна звичного середовища призведе до стресової ситуації. У дитини домінує коло друзів, школа, ігрова діяльність. Будь-яка зміна місця проживання і оточуючих людей, новий стрес, буде згубним для психічного здоров`я дитини). На підставі ст. 141, 150, 153, 155 Сімейного Кодексу України, з метою захисту прав дитини на сімейне оточення, шляхом відкритого голосування, члени комісії одноголосно вирішили малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народження за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно положень ст.ст. 160 і 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Статтею 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991 року, дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган в порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Судом першої інстанції, за участю представника органу опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, був заслуханий ОСОБА_3 , який пояснив, що любить матір та батька і мріє проживати разом, однією сім`єю, в окремому будинку в с. Січневе Ширяївського району Одеської області та відвідувати Новоандріївську ЗОШ І, II ступенів, де він має багато друзів, але якщо це неможливо, хоче залишитися проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

17 жовтня 2019 року судом апеляційної інстанції у присутності психолога Чорнокутського НВК «ЗОШ І,ІІ ст.-ДНЗ» ОСОБА_10 , був також заслуханий малолітній ОСОБА_3 . Дитина пояснила суду, що проживає разом із батьком, дідусем та бабусею у с. Чорний Кут Ширяївського району, там же навчається у місцевій ЗОШ. Має багато друзів, з якими проводить вільний час, у складі шкільної команди грає у футбол, приймає участь у місцевих турнірах з футболу. Добре вчиться, переважні оцінки - «10 балів». Домашні завдання ОСОБА_3 робить сам, батько допомагає, у разі необхідності, із математикою. Окрім батька, участь у вихованні дитини приймають і інші члени його родини - дідусь проводить та забирає його зі школи, а бабуся слідкує за харчуванням ОСОБА_3 . Крім того, дитина розповіла суду, що канікули проводить з батьком у м. Одеса на морі. На запитання суду, які спогади залишились у ОСОБА_3 про сумісне проживання з обома батьками, останній відповів, що спогади лише добрі, але зараз прийжджати до матері він не хоче, оскільки боїться, що йому не дадуть повернутися до батька, оскільки пару років тому була ситуація, коли до дому прийшли поліцейські, ламали двері та хотіли забрати дитину до матері, і не забрали лише тому, що тато, дідусь та бабуся захистили його. Крім того, не хоче проживати з матір`ю, оскільки остання знайшла собі іншого чоловіка, з яким у дитини не дуже добрі відносини, він його не приймає. На питання суду, чому ОСОБА_3 вважає, що йому буде погано проживати разом із матір`ю, останній пояснив, що раніше мати його била, коли він не робив домашні завдання. Зараз мати проживає в Одесі і до сина приїжджає у гості, і у цей час вони разом гуляють, іноді мати допомагає ОСОБА_3 робити домашні завдання. Дитина зауважила, що, на його думку, мати не дуже його любить, а тато - любить, оскільки він піклується про нього. Відносини між батьками погані, вони увесь час сперечаються. Надалі, дитина ще раз зауважила, що не хоче бачитись із матір`ю за місцем її проживання, оскільки весь час боїться, що його не повернуть батькові. На запитання головуючого, з ким з батьків хоче проживати дитина ОСОБА_3 відповів, що хоче проживати з батьком, оскільки йому з ним добре. Психолог Чорнокутського НВК «ЗОШ І,ІІ ст.-ДНЗ» ОСОБА_10 також підтвердила суду, що дитина більше схильна до батька, любить його, і хоче проживати саме з ним.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище обставини та положення законодавства свідчать про особисту прихильність ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та добровільно висловлене та усвідомлене ОСОБА_3 бажання проживати разом з ОСОБА_2 , і його батьками.

Дуже істотною обставиною для вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини є кількість часу, який кожен з батьків може приділити дитині, що найчастіше зумовлене професією, місцем і режимом роботи, а також станом відносин, які склалися у дитини з членами сім`ї кожного з батьків.

Визначальне значення мають почуття та емоції батьків і дітей. До уваги, передусім, беруться відносини, що склалися між кожним із батьків та дитиною, прихильність дитини до кожного з батьків та інших членів сім`ї батька або матері.

Вирішальним чинником може бути і сімейний стан батьків. Зокрема, якщо один з батьків створив нову сім`ю і у дитини складаються неприязні стосунки з її новим чоловіком (дружиною), передання дитини до такої сім`ї, на думку суду, є небажаним.

Враховуючи вищевикладене суд, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері і інтересів неповнолітнього.

При цьому, судом першої інстанції враховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, місце роботи та фактичного проживанням, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини, на підставі чого колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не враховано принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1059 року, якою визначено, що малолітня дитина не повинна бути розлученою зі своєю матір`ю, крім випадків, коли є виключні обставини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову 17 жовтня 2018 року, якою відступлено від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Таким чином, при вирішенні справи суд має виходити не з принципу 6 Декларації прав дитини, а враховувати найкращі інтереси. дитини. У даному випадку колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що найкращим інтересам дитини буде відповідати проживання саме з батьком, ОСОБА_2 .

Безпідставним є посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що висновок органу опіки та піклування Ширяївської районної державної адміністрації суперечить встановленим фактам, вимогам чинного законодавства та інтересам дитини, оскільки апелянтом на підтвердження вказаного не наданого жодного належного та допустимого доказу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 16 грудня 2016 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 02 грудня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе