РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/17554/17

Провадження № 22-ц/4815/80/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання :Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Рівненська міська рада

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану його представником - адвокатом ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року, ухваленого в складі судді Бердія М.А. , дата про складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі №569/17554/17,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення міської ради від 20 серпня 2015 року № 5570 та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що з 2008 року, на підставі договору дарування від 25 квітня 2008 року, він являється власником домоволодіння яке знаходиться на земельній ділянці площею 730 кв.м. На момент укладення договору дарування землекористувачем земельної ділянки був його батько ОСОБА_3 згідно договору оренди землі від 7.04.2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 договір оренди землі припинився, оскільки ОСОБА_3 помер.

З метою реалізації свого права на приватизацію земельної ділянки, він неодноразово звертався до Рівненської міської ради із заявами про передачу земельної ділянки безоплатно у його власність, проте, рішенням сесії Рівненської міської ради № 5570 від 20 серпня 2015 року йому було відмовлено за відсутності будь-яких мотивів. Окрім цього, на чергову його заяву від 27 липня 2017 року щодо приватизації земельної ділянки йому надано відповідь, що заяву розглянути неможливо оскільки рішенням сесії № 5570 від 20 серпня 2015 року йому було відмовлено у приватизації землі.

Вважає таке рішення протиправним та просив суд скасувати рішення Рівненської міської ради від 20 серпня 2015 року № 5570 «Про відмову в припиненні права оренди земельної ділянки, розірванні договору оренди землі та передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1», а також зобов'язати Рівненську міську раду вчинити дії по перегляду питання щодо безоплатної передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 730 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_2 у встановлений ч.2 ст. 118 ЗК України місячний строк.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської міської ради від 20 серпня 2015 року №5570 та зобов'язання вчинити дії, відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено що рішення міської ради №5570 від 20 серпня 2015 року, на час його прийняття, порушило його право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність.

В апеляційній скарзі, поданій на рішення суду позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відмовляючи у задоволенні позову суд не врахував факту зміни власника об'єкту нерухомого майна та як наслідок сторони у договорі оренди. Вважає, що він набув право користування земельною ділянкою в силу ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, а тому договір оренди в частині права користування ділянкою батьком ОСОБА_3 припинив свою дію автоматично, із передачею усіх прав орендаря власнику домоволодіння.

Крім того, суд дійшов помилкового висновку, щодо не звернення ним до міської ради із заявами про передачу земельної ділянки у власність, оскільки не врахував подану ним заяву 30.03.2015 року та 27.07.2017 року. Таким чином, відмовивши у передачі безоплатно у власність земельної ділянки відповідач порушив його право набути у встановленому законом право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 730 кв.м.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Пред'являючи позов, позивач посилався на неправомірність відмови у передачі йому земельної ділянки у власність та на те, що рішення відповідача суперечить земельному законодавству.

Об'єкт нерухомого майна, належний позивачу на праві власності, розташований на земельній ділянці, яка є комунальною власністю територіальної громади, інтереси якої представляє Рівненська міська рада.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 у м. Рівне, на підставі договору дарування від 25 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О.

Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 730 кв.м. Вказана земельна ділянка перебувала в користуванні батька позивача-Джеджери В.С., що підтверджується договором оренди землі від 07 квітня 2006 року, який зареєстровано у Рівненській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 27 квітня 2006 року за № 09 та актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 07 квітня 2006 року.

30 березня 2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача про передачу безоплатно у власність земельну ділянку площею 730 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташований житловий будинок належний йому на праві власності.

Рішенням Рівненської міської ради № 5570 від 20 серпня 2015 року «Про відмову в припиненні права оренди земельної ділянки, розірвання договору оренди землі та передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1» відмовлено в припиненні права оренди земельної ділянки площею 730 кв.м. на АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2), яка перебуває в оренді громадянина ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, без права спорудження на ній капітальних будівель і споруд, посадки багаторічних насаджень та з правом її дострокового вилучення для потреб міста. Вирішено не розривати договір оренди землі, укладений між Рівненською міською радою та громадянином ОСОБА_3 від 27 квітня 2006 року № 09.

Відмовлено громадянинові ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 730 кв.м. на АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)[ для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)].

ІНФОРМАЦІЯ_1 землекористувач (орендар) ОСОБА_3 помер (актовий запис № 76).

Ч.2 Ст.120 ЗК України (в редакції 2008 року на час переходу права власності на будинок) встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Аналогічне положення, в редакції на час виникнення правовідносин, міститься у ч.2 ст.377 ЦК України.

Відповідно до ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з приписами частини 1статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Статтею 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах -не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га.

При цьому розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України, набуття права власності на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6, 7 ст.118 ЗК України (в редакції 2015 року), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Крім того, згідно з п. «б» ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, серед іншого, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає компетенцію сільських, селищних міських рад, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Вказані питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Отже, наведеними нормами права визначено процедуру одержання громадянином безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розпочинається із подання громадянами відповідного клопотання, до якого додаються графічні матеріали; і лише після отримання клопотання разом із необхідними документами таке клопотання розглядається відповідною місцевою адміністрацією чи радою, яка дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у ст. 118 Земельного кодексу України, рішення, дію або бездіяльність яких може бути оскаржено до суду.

З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що право здійснювати розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та не може бути делеговане суду.

Із матеріалів справи вбачається, що приймаючи рішення від 20 серпня 2015 року про відмову ОСОБА_1 у передачі безоплатно у власність земельної ділянки відповідного цільового призначення, площею 730 кв.м сесія Рівненської міської ради не вказала вмотивовані підстави такої відмови, а також в порушення положень ст.118 ЗК України орган місцевого самоврядування не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

У свою чергу, у даному випадку законодавством передбачено можливість замовлення розроблення такого проекту самою особою, яка зацікавлена в його одержанні, однак позивач не скористався наданим йому правом.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що п.3 рішення Рівненської міської ради від 20 серпня 2015 року № 5570 «Про відмову в припиненні права оренди земельної ділянки, розірванні договору оренди землі та передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1» є незаконним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, не підлягає до задоволення позовна вимога щодо скасування п.п.1,2 цього рішення, оскільки на час звернення до суду з позовом та розгляду його судом договір оренди спірної частини земельної ділянки є припиненим.

Не підлягає до задоволення і позовна вимога про зобов'язання відповідача вчинити дії по перегляду питання щодо безоплатної передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 730 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_2 у встановлений ч.2 ст. 118 ЗК України місячний строк, оскільки із вимогами про визнання неправомірною бездіяльність Рівненської міської ради позивач не звертався і така вимога не вирішує наявний між сторонами спір.

Оскільки висновки суду першої інстанції в цілому не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального права, на що обґрунтовано посилається позивач, рішення суду підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то сплачені судові витрати позивачем до суду першої та апеляційної інстанції в сумі 1600,00 грн (640+960= 1600 грн.) підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст.116,118,120, 121 ЗК України. апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану його представником - адвокатом ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської міської ради від 20 серпня 2015 року №5570 та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати п.3 рішення Рівненської міської ради від 20 серпня 2015 року № 5570 «Про відмову в припиненні права оренди земельної ділянки, розірванні договору оренди землі та передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1» незаконним та скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 1600,00 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: