КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп фактор», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товарної біржі «Катеринославська», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування», про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсними результатів торгів та договору,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року,

встановив:

у липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження умов продажу активів АТ «Дельта банк» №340 від 20 грудня 2018 року в частині, яка стосується права вимоги за кредитними договорами від 29 серпня 2013 року та 30 вересня 2013 року, укладеними з ПАТ «Укргазвидобування», визнати недійсними та скасувати результати відкритих торгів, оформлених Протоколом електронного аукціону від 26 березня 2019 року, який було проведено 25 лютого 2019 року, з продажу права вимоги за кредитними договорами від 29 серпня 2013 року та 30 вересня 2013 року, укладеними з ПАТ «Укргазвидобування», а також визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги, укладений 15 квітня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор».

Також позивач просив суд забезпечити позов шляхом заборони ПАТ «Укргазвидобування» здійснювати будь-які грошові розрахунки з ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор», як переможцем відкритих торгів та новим кредитором.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення. яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача посилалась на те, що предметом спору є право вимоги позивача до ПАТ «Укргазвидобування», яке було передано ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» з порушенням норм чинного законодавства. Позивач зазначав, що забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Укргазвидобування» здійснювати виконання зобов`язань на користь нового кредитора, перехід права вимоги до якого фактично оскаржуються, є співмірним до заявлених вимог та може забезпечити ефективне поновлення прав позивача.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилалась на те, що судом першої інстанції не було проаналізовано ризики утруднення чи унеможливлення поновлення порушених прав позивача, якщо заходів забезпечення позову не буде вжито. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що позивач просить суд визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги, а також рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та результати відкритих торгів, на підставі яких було укладено такий Договір. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що право вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» незаконно перейшло саме в частині 12 000 000 грн., право на вимогу яких він захищає у суді. Разом з тим, доводів про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони в повному обсязі ПАТ «Укргазвидобування» здійснювати розрахунки з новим кредитором, в тому числі спрямовані на виконання зобов`язання за кредитними договорами, не призведе до порушення прав інших осіб, заява про забезпечення позову та апеляційна скарга не містять.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається також на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що у випадку виконання ПАТ «Укргазвидобування» своїх зобов`язань на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» ОСОБА_1 буде позбавлений можливості отримати від ПАТ «Укргазвидобування» свої грошові кошти, сплачені ним як поручителем на виконання зобов`язань товариства перед ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 12 000 000 грн. Однак такі доводи не узгоджуються з поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, про те, що на розгляді у Шевченківському районному суді м.Києва перебуває цивільна справа за його позовом до ПАТ «Укргазвидобування» про стягнення вказаних грошових коштів. Яким чином невжиття заходів забезпечення позову у обраний спосіб утруднить виконання рішення суду в даному провадженні, а не в іншій цивільній справі, де предметом позову є стягнення заборгованості, представником позивача не обґрунтовано.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що порушення прав позивача вже відбулось шляхом відчуження права вимоги за Кредитними договорами, що є підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову. За таких обставин порушення прав позивача на даній стадії розгляду справи судом не встановлено.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 12 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді