ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/510/19Головуючий по 1 інстанції
Справа № 700/160/18 Категорія: 304090000Бесараб Н.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Храпка В.Д., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2019 року, ухваленого у складі судді Бесараб Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про задоволення вимог кредитора,-

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 13 грудня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою-Скляр Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №4627.

Відповідно до умов даного договору позикодавець передав у власність позичальника грошову суму в розмірі 60 000 гривень, а позичальник зобов`язувався повернути вказану грошову суму у строк до 13 березня 2014 року.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі, надавши вказану грошову суму ОСОБА_6 до укладення договору.

У свою чергу, ОСОБА_6 свої зобов`язання з повернення позики у строки, визначені договором, не виконав.

27 червня 2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим цього ж дня позивач звернувся із заявою до Лисянської державної нотаріальної контори з метою встановлення спадкоємців для пред`явлення до них вимоги щодо повернення боргу.

12 січня 2018 року позивач отримав відповідь від Лисянської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємцями померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

31 січня 2018 року позивачем було направлено претензію спадкоємцям ОСОБА_6 , проте, жодної відповіді він не отримав.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути на його користь пропорційно до розміру частки у спадщині зі спадкоємців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідно до їх часток у спадщині в загальному сукупно 60000 грн.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив стягнути на його користь 59999,36 грн. пропорційно до розміру частки у спадщині зі спадкоємців: ОСОБА_2 22497 грн, ОСОБА_3 25017,26 грн, ОСОБА_4 3538,07 грн та ОСОБА_5 8947,03 грн.

20 серпня 2019 Лисянський районний суд Черкаської області у складі судді Бесараб Н.В. відмовив узадоволенні позову ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вимогу до спадкоємці пред`явив в шестимісячний строк, встановлений ст. 1281 ЦК України. Однак відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що право вимоги за договором позики у позивача виникло 14 березня 2014 року і відповідно до статті 257 ЦК України тривало до 13 березня 2017 року.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом лише 20 березня 2018 року, він пропустив встановлений законом трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, про що було заявлено відповідачами у справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального права, просить рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки боржник за життя в грудні 2016 року особисто визнавав наявність боргу та зобов`язувався його повернути, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_7 та позивача ОСОБА_1 .

У зв`язку з наведеним, апелянт вважає, що строк позовної давності з повернення боргу перервався у грудні 2016 року та розпочався знову і триває до грудня 2019 року. Тому апелянт вважає, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

15 жовтня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що позивач пропустив не тільки строк позовної давності, а й строк звернення з вимогою до спадкоємців боржника.

Вказує, що з позовом до суду з вимогою до спадкоємців боржника кредитор має звертатись протягом шести місяців з дня смерті боржника, на що вказує Верховний Суд у своїй Постанові від 26.06.2019 року у справі № 371/444/17.

Також, звертає увагу, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність».

Крім того, зазначає, що сам позивач у своїй апеляційній скарзі погоджується, що ним пропущено строк позовної давності, але стверджує, що він переривався визнанням боргу боржником.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою-Скляр Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №4627 (т. 1 а.с. 10).

За умовами договору позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 60000 грн, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 13 березня 2014 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.12.2016 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 9).

27 червня 2017 року позивач звернувся до Лисянської державної нотаріальної контори із претензією, в якій просив повідомити про наявність спадкоємців після померлого ОСОБА_6 , включити його кредиторські вимоги у спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед ОСОБА_1 в сумі 60000 грн (т. 1 а.с. 11).

Листом № 36/01-19 від 12 січня 2018 року Лисянська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 , що спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , які прийняли спадщину і отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 12).

31 січня 2018 року ОСОБА_1 направив претензію спадкоємцям ОСОБА_6 , в якій вимагав задовольнити вимоги кредитора в розмірі 60000 грн в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у строк до 28 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 13).

Правовідносини, що виникли між учасниками справи, регулюються нормами цивільного законодавства, а саме Книгою шостою Цивільного Кодексу України «Спадкове право».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що позивачем ОСОБА_1 було дотримано визначений частиною другою статті 1281 ЦК України строк для пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємців боржника, оскільки боржник ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його смерть ОСОБА_1 стало відомо 27 червня 2017 року та цього ж дня він пред`явив вимогу до спадкоємців, а саме вимога направлена 27 червня 2017 року шляхом подання претензії до Лисянської нотаріальної контори. Тобто вимога до спадкоємців була заявлена протягом шестимісячного строку встановленого вищевказаною частиною 2 статті 1281 ЦК України.

Однак з посиланням на положення статей 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України, суд вирішив, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як про порушення свого права ОСОБА_1 дізнався 14 березня 2014 року, тобто, з моменту прострочення виконання зобов`язань за договором позики, а із позовом до суду звернувся лише 20 березня 2018 року. Тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення позивачем строку позовної давності.

Вказані висновки суду першої інстанції є помилковими.

Так, спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право вимоги до боржника ОСОБА_6 за договором позики від 13 грудня 2013 виникло у позивача 14 березня 2014 року і в межах загального строку позовної давності тривало до 14 березня 2017 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, до закінчення строку вимоги за вказаним договором позики. Отже, обов`язки за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_6 13 грудня 2013 року увійшли до складу спадщини, яка була прийнята відповідачами.

Вимога до спадкоємців боржника може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса та останнім не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц та від 26 вересня 2018 року у справі 136/1822/14-ц.

За положеннями ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час пред`явлення вимоги) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_1 звернувся у визначений законом (встановлений статтею 1281 ЦК України) шестимісячний строк із претензією до спадкоємців - відповідачів у справі, його вимога про стягнення боргу зі спадкоємців боржника підлягає задоволенню.

Колегія суддів також вважає, що підстави для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності відсутні, оскільки ОСОБА_1 пред`явлено позов до спадкоємців, а не до самого боржника за договором позики ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

Посилання апелянта на те, що строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом переривався, оскільки боржник ОСОБА_6 за поясненнями свідкаОСОБА_7 у грудні 2016 року визнавав існування боргу та зобов`язувався його повернути, не ґрунтуються на відповідних положеннях ст. 264 ЦК України.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, колегія суддів враховує положення статті 1282 ЦК України, згідно якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Так, згідно з матеріалами справи загальна вартість спадкового майна ОСОБА_6 становить 858196,35 грн.

Спадкоємці ОСОБА_6 відповідно до свідоцтв про право на спадщину прийняли спадщину у таких частках: ОСОБА_3 - майно загальною вартістю 357828,70 грн, що становить 41,7 %; ОСОБА_2 - майно загальною вартістю 321780,78 грн, що становить 37,5 %; ОСОБА_5 - майно загальною вартістю 127971,87 грн, що становить 14,9 %; ОСОБА_4 - майно загальною вартістю 50615 грн, що становить 5,9 %.

Отже, з урахуванням часток кожного зі спадкоємців у спадщині та суми заборгованості, яку просить стягнути позивач - 59999,36 грн, слід стягнути з ОСОБА_3 25019,73 грн, ОСОБА_2 - 22499,76 грн, ОСОБА_5 - 8939,91 грн, ОСОБА_4 - 3539,96 грн.

Однак відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог з відповідачів на користь останнього слід стягнути борг за договором позики від 13 грудня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та спадкодавцем відповідачів ОСОБА_6 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), відповідно до розміру часток кожного у спадковому майні в такому розмірі: з ОСОБА_3 - 25017,26 грн, з ОСОБА_2 - 22497 грн, зі ОСОБА_5 - 8939,91 грн., з ОСОБА_4 - 3538,07 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги моє право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2019 року скасувати та прийняти у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення боргу з відповідачів, які є спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 боржника за договором позики від 13 грудня 2013 року ОСОБА_6 , відповідно до розміру частки у спадковому майні кожного зі спадкоємців.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 під час пред`явлення позову було сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн., а також судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1057,20 грн., всього 1762 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 99,988 %, тому із відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору по 440 гривень 50 копійок з кожного.

Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про задоволення вимог кредитора скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22497 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 25017 гривень 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3538 гривень 07 коп.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 8939 гривень 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 440 гривень 50 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

В.Д. Храпко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 13 грудня 2019 року.