Житомирський апеляційний суд
Справа №278/862/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є.О.
Категорія 48 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

за участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О.

у цивільній справі №278/862/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження документації із землеустрою від 25.12.2014 року №6-2815/14-14СГ. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що вона є власником земельної ділянки з 1992 року. Нещодавно з`ясувала, що на її земельну ділянку відповідачем видано правовстановлюючі документі іншій особі. Вважала такі дії протиправними, адже належну їй земельну ділянку ніхто не вилучав та права власності її не позбавляв. Тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції у судовому рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи. При цьому орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (справи «Мала проти України»; «Серявін та інші проти України»; «Проніна проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»). Проте, суд на це уваги не звернув.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 8 жовтня 1997 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0511га. з цільовим призначенням для ведення садівництва на території Пряжівського масиву у товаристві "Трудівник" ділянка №764 Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.12). Зазначений акт видано на підставі рішення Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №72 від 17 липня 1997 року та є чинним (а.с.13).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 5 травня 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що дійсно на одну й ту саму земельну ділянку видано два акти і підстави надання спірної ділянки іншій особі (а.с.14).

З 1993 по 2003 роки позивач сплачувала внески у садовому товаристві (а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано примірник документа, який оскаржується. Суд не мав можливості перевірити доводи позивача у цій частині і з`ясувати, чи дійсно такий документ видавався та стосується спірного питання. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.12,13 та 81ЦПК України).

Проте, погодитися з висновками суду в повній мірі неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, дійсно цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК) і збирання доказів у цивільній справі за загальним правилом не є обов`язком суду (ч.2 ст.12 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч. 7 ст. 81 ЦПК).

Такими випадками, окрім добре відомої можливості суду витребувати необхідні докази за власною ініціативою у справах окремого провадження (ч. 2 ст. 294 ЦПК), є:

1) право суду збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена (ч.2 ст.13 ЦПК);

2) право суду витребувати за власною ініціативою докази, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 7 ст. 81 ЦПК).

Роль суду при цьому зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п.1,3,4 ч.5 ст.12 ЦПК).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази про роз`яснення позивачеві її обов`язку надати докази на підтвердження своїх вимог та наслідки невчинення цієї процесуальної дії.

Ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження даних про ці обставини не містить (а.с.29).

Відповідачем на виконання вимог закону про надання доказів на підтвердження своїх заперечень копії оскаржуваного наказу не надано.

Справа розглянута без участі сторін.

У зв`язку з цим, копію оскаржуваного наказу долучено на стадії апеляційного розгляду справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Частина друга цієї статті визначає способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до змісту Наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження документації із землеустрою від 25.12.2014 року №6-2815/14-14СГ надано у власність ОСОБА_2 на території Житомирського району за межами населених пунктів Сінгурівської сільської ради, в с.т.»Трудівник» ділянку 764 площею 0,05 га. для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

В цьому ж наказі зазначено, що приступити до використання земельної ділянки можливо після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав.

На виконання зазначеного розпорядження реєстраційною службою Житомирського РУЮ було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, про що 6 січня 2015 року видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 (а.с.49,50).

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 N 9-рп/2008 в справі N 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

В даному випадку оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, він вичерпав свою юридичну силу після його реалізації - видачі свідоцтва про право власності. А тому подальше оспорювання правомірності набуття іншою фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися із врахуванням цих обставин. Скасування наказу не породжує будь-яких наслідків для позивача, оскільки в нового власника виникло право користування земельною ділянкою, яке ґрунтується на правовстановлюючих документах, що є чинними. Відтак обраний спосіб захисту порушеного права (оскарження наказу про затвердження Проекту землеустрою та надання у власність) не забезпечує його реального захисту.

За наведених обставин та відповідно до положень п.3 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 13.12.2019 року.