Постанова

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 639/2184/16-ц

провадження № 61-15936св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Пономаренко Ю. А., Котелевець А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування квартирою.

Позовна заява мотивована тим, що їй на підставі договору дарування частини комунальної квартири від 18 січня 2010 року належить 38/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1 .

Зазначала, що відповідачеві ОСОБА_2 , 1999 року народження, інтереси якого представляє опікун ОСОБА_3 , належить на праві власності 62/100 частини вказаного нерухомого майна. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про відповідне користування квартирою, вона змушена звертатися до суду за захистом свого права та на виділ своєї частки із загального майна.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року у складі судді Гаврилюк С. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з долученого позивачкою до матеріалів справи висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 січня 2011 року, проведеної у іншій справі, визначити порядок користування зазначеними у позові приміщеннями між співвласниками відповідно до ідеальних часток не можливо, оскільки ці приміщення є приміщеннями загального користування.

Крім того, районний суд зазначив, що позивачем було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи лише на предмет визначення можливих варіантів виділу в натурі 38/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 , що належать їй на праві власності. За висновком вказаної судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2016 року № 6544/10235 з технічної точки зору провести виділ 38/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників та з відступом від них неможливо.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області 16 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_1 у користування житлову кімнату «3» площею 12,0 кв. м, житлову кімнату «6», площею 9,2 кв. м, вбудовану шафу «7», площею 0,7 кв. м, ОСОБА_2 виділено у користування житлову кімнату «4» площею 24,1 кв. м, житлову кімнату «5», площею 12,8 кв. м. У спільному користування залишено коридор «1», коридор «2», кухню «8», санвузол «9».

Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати перегородку в приміщенні «1», влаштувати коридор площею 7,0 кв. м; між приміщеннями «1» та «5» влаштувати дверний проріз, встановити дверний блок; між приміщеннями «2» та «8» влаштувати дверний проріз, встановити дверний блок.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення заявленого позову з огляду на те, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи з технічної точки зору провести виділ належних ОСОБА_1 38/100 частин квартири АДРЕСА_1 неможливо, але вказаним висновком експертизи запропоновано один варіант порядку користування нерухомим майном з незначним відступом від ідеальних часток співвласників. При цьому, позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації ОСОБА_1 , якій запропоновано виділити на 0,8 кв. м менше, ніж її ідеальна частка у праві власності, не заявлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що вимоги ОСОБА_1 є твердженнями про те, що вона має право на користування приміщеннями «8» та «9», облаштованих під кухню і санвузол ще матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 на частині приватизованої загальної площі, яка входить до складу 62/100 частин від загальної площі квартири і належить йому на праві приватної власності. Вважає, що ці приміщення не можуть бути приміщеннями загального користування. Крім того, ОСОБА_2 оплачує комунальні послуги за житлову площу у розмірі 50,2 кв. м.

Стверджує, що ОСОБА_1 з моменту придбання частини спірної квартири користується площею, яка на 0,6 кв. м перевищує належні їй 38/100 від загальної площі квартири.

Вважає, що апеляційним судом під час заміни складу суду порушено норми процесуального права, оскільки вона заперечувала проти заміни складу суду.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 355 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно із частиною першої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України).

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Суди попередніх інстанцій встановили, що квартира АДРЕСА_1 складається з наступних приміщень: коридору «1» площею 7,1 кв. м, коридору «2» площею 4,5 кв. м, житлової кімнати «3» площею 22,6 кв. м, житлової кімнати «4» площею 23,8 кв. м, житлової кімнати «5» площею 13.5 кв. м, кухні «ІІІ» площею 7,1 кв. м, санвузла «X» площею 3,2 кв. м. При цьому житлова кімната «3» площею 22,6 кв. м знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 , житловими кімнатами «4» площею 23,8 кв. м, «5» площею 13,5 кв. м користується ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд вважав, що з долученого позивачем до матеріалів справи висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 січня 2011 року, проведеного у іншій справі, визначити порядок користування зазначеними у позові приміщеннями між співвласниками відповідно до ідеальних часток не можливо, оскільки ці приміщення є приміщеннями загального користування, а згідно з судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2016 року № 6544/10235 з технічної точки зору провести виділ 38/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників та з відступом від них неможливо.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 січня 2011 року № 7926/8117 запропоновано варіант порядку користування нерухомим майном з незначним відступом від ідеальних часток співвласників, відтак ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

З такими висновками апеляційного суду погоджується колегія суддів та вважає, що підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 січня 2011 року № 7926/8117 запропоновано користування квартирою з відступом від ідеальних часток співвласників, відповідно до якого першому співвласнику на 38/100 частин виділяються у користування наступні приміщення: житлову кімнату «3» площею 12,0 кв. м, житлову кімнату «6» -- 9,2 кв. м, вбудовану шафу «7» -- 0,7 кв. м. Усього пропонується виділити у користування приміщення загальною площею 30,0 кв. м (12,0 + 9,2) * (7,0 + 3.5 + 7,0 : 4.7)/58.1 + 12,0 + 9.2 + 0.7), що на 0,8 кв. м (30,0-30,8) менше, ніж покладено.

Другому співвласнику на 62/100 частин пропонується виділити наступні приміщення: житлову кімнату «4» площею 24,1 кв. м, житлову кімнату «5» площею 12,8 кв. м. Усього пропонується виділити у користування приміщення загальною площею 51,0 кв. м (24,1 + 12,8) * (7,0 + 3,5 + 7,0 + 4,7)/58,1 + 24,1 + 12,8), що на 0, 8 кв. м більше, ніж покладено. У спільне користування виділяється коридор «1» площею 7,0 кв. м, коридор «2» площею 3,5 кв. м, кухня «8» площею 7,0 кв. м, санвузол «9» площею 4,7 кв. м. Відповідно до запропонованого варіанту порядку користування квартирою АДРЕСА_1 необхідно виконати наступні переобладнання: демонтувати перегородку в приміщенні «1», влаштувати коридор площею 7,0 кв. м, між приміщеннями «1» та «5» влаштувати дверний проріз, вставити дверний блок, між приміщеннями «2» та «8» влаштувати дверний проріз, вставити дверний блок.

З огляду на те, що 08 грудня 2016 року позивачем було уточнено позовні вимоги, у яких вона просила визначити порядок користування належної їй 38/100 частиною спірної квартири відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 січня 2011 року № 7926/8117 та висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 жовтня 2016 року № 6544/10235, отже суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, не виходив за межі позовних вимог та взяв до уваги зазначені висновки експертів, які були оцінені судом за правилами, передбаченими статтею 212 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

До подібних правових висновків дійшов верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц, провадження № 61-24395св18.

Крім того, порядок користування спірною квартирою, визначений апеляційним судом, не призводить до порушення прав іншого співвласника.

Апеляційний суд надав правильну юридичну оцінку спірним правовідносинам та нормам права, які підлягають застосуванню та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про скасування рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не має права користування приміщеннями «8» та «9», облаштованих під кухню та санвузол, оскільки вони є частиною приватизованої загальної площі, яка входить до складу 62/100 частин від загальної площі квартири і належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що кожен із співвласників спірної квартири має право на частку у праві власності на майно (ідеальну частку) вцілому і частка кожного співвласника не є вираженою в натурі. Отже, встановити, що приміщеннями «8» та «9» приватизовані та належать виключно ОСОБА_2 неможливо.

Доводи заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права не підтверджено при перегляді справи у касаційному порядку, оскільки суддя Гуцал Л. В. була видалена зі складу колегії суддів: Піддубного Р. М., Гуцал Л. В., Пономаренко Ю. А. у зв`язку із задоволенням її заяви про відставку, відтак відповідно до пункту 1.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було проведено повторний автоматичний розподіл цієї справи та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2017 року визначено склад суду: Піддубного Р . М. , Котелевець А. В., Пономаренко Ю. А.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на його законність та обґрунтованість не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу законного представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк