ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 630/168/19

провадження №22-ц/818/4096/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки по аліментам за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 18 червня 2019 року, постановлене під головуванням судді Малихіна О.О. в залі суду в місті Люботин Харківської області (повний текст судового рішення складено 21 червня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки по аліментам у розмірі 3 960 грн.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 18 червня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочку по сплаті аліментів на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року в сумі 3960 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та вирішити питання судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що лише 29 травня 2019 року він дізнався про рішення суду, яким з нього стягнуто аліменти на утримання доньки, оскільки вказане рішення було ухвалено без його присутності та без належного його повідомлення. Відповідач вважає, що відсутня його вина у виникненні заборгованості по аліментам, тому відсутні підстави для стягнення з нього неустойки (пені) за прострочку по сплаті аліментів. Крім того ОСОБА_2 заперечує проти суми стягнутої пені, вказує, що за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року розмір пені складає 3 060 грн., а не 3960 грн.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не сплачує аліментів на утримання своєї доньки, тому наявні підстави для стягнення з нього неустойки (пені) відповідно до вимог ст. 196 СК України у межах заявлених позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1986 року. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 28 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 02 квітня 2018 року, ухваленого у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, стягнуто з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн. щомісяця, з урахуванням індексації, починаючи з 15 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.24).

Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість відповідача по аліментам станом на 01.04.2019 року складає 13 500,52 грн. (а.с.7)

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач аліменти на утримання їх доньки не сплачує. За період з 01 березня 2018 року по 01 квітня 2019 року заборгованість по аліментам складає 13 500 грн. Вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) відповідно до вимог ст. 196 СК України за період прострочення з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року в сумі 3960 грн.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно розрахунку державного виконавця заборгованість відповідача по аліментам станом на 01.04.2019 року складає 13 500,52 грн. (а.с.7)

05 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримала довідку у міжрайонному ВДВС по Харківському району та м. Люботину ГТУЮ у Харківській області про неотримання аліментів, якою встановлено, що за період з 16.02.2018 року по 02.04.2019 року позивачка не отримувала від ОСОБА_2 аліменти згідно виконавчого листа №630/93/18 від 07.05.2018 року (а.с.7).

Аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку є різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та юридичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочку по сплаті аліментів за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 3 960 грн. Натомість розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період складає 13 770 грн., з яких:

За березень 2018 року з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року: 1000,00 грн. * 1% * 275 днів = 2750,00 грн.;

За квітень 2018 року з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2018 року: 1000,00 грн. * 1% * 245 днів = 2450,00 грн.;

За травень 2018 року з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року: 1000,00 грн. * 1% * 214 днів = 2140,00 грн.;

За червень 2018 року з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року: 1000,00 грн. * 1% * 184 дні = 1840,00 грн.;

За липень 2018 року з 01 серпня 2018 року по 31 грудня 2018 року: 1000,00 грн. * 1% * 153 дні = 1530,00 грн.;

За серпень 2018 року з 01 вересня 2018 року по 31 грудня 2018 року: 1000,00 грн. * 1% * 122 дні = 1220,00 грн.;

За вересень 2018 року з 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року: 1000,00 грн. * 1% * 92 дні = 920,00 грн.;

За жовтень 2018 року з 01 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року: 1000.00 грн. * 1% * 61 день = 610,00 грн.;

За листопад 2018 року з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року: 1000,00 грн. * 1% * 31 день = 310,00 грн.

Разом з тим висновок суду першої інстанції про те, що наявні підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) відповідно до вимог ст. 196 СК України у межах заявлених позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання відповідача на те, що відсутні підстави для стягнення неустойки по аліментам, оскільки він не знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, - не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються вимогами закону з огляду на таке.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з не залежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч.ч. 1,2 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зобов`язання ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 02 квітня 2018 року.

У пункті 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 вересня 2018 року у цивільній справі № 522/26181/15-ц.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у боржника вини за несплату аліментів не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та висновків суду першої інстанції не спростували.

Доказів того, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання або несплата аліментів відбулась із незалежних від нього обставин, - ОСОБА_2 суду не надано.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, розрахунок пені проведений відповідно до вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук