Номер провадження: 22-ц/813/2289/19
Номер справи місцевого суду: 1519/2-2328/11
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року про примусове проникнення до житла по цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення заборгованості (т.1, а.с.3-6).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року було вирішено позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості задовольнити (а.с.47-49).

19 вересня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, в якій просив суд стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Небанківська фінансова установа територіальних громад» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 200 000 гривень, у зв`язку з тим, що 27 червня 2018 року ОСОБА_1 було передано приватному виконавцю оригінал цінного паперу, а саме: переказний вексель серія АА номер 0072864 від 26 червня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «Небанківська фінансова установа територіальних громад», відповідно до якого ОУ «НБФУТГ» є платником, а ОСОБА_1 є отримувачем грошових коштів у сумі 1 200 000,00 грн (т.1, а.с.114-116).

Також приватний виконавець виконавчого округу Одеської області звернувся до суду із заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, зазначаючи, що станом на момент звернення приватного виконавця із зазначеною заявою до суду, боржник вчиняє дії, що ускладнюють виконання рішення, а саме боржником не було подано виконавцю декларацію про доходи та майно (зокрема і про майно, яким він володіє спільно з іншими особами), про рахунки в банках чи інших фінансових установах, що свідчить про ухилення від виконання судового рішення та перешкоджанню приватному виконавцю у вчиненні виконавчих дій, та посилаючись на п.19 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (т.1, а.с.63-66).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року було вирішено заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області залишити без задоволення, у зв`язку з тим, що звернення приватного виконавця із заявою про стягнення з ОК «НБФУТГ» грошової суми у розмірі 1 200 000,00 грн. не відповідає вимогам ст. 440 ЦПК України, крім цього заявником не було надано до суду доказів, що вказані кошти перебувають на рахунку ОК «НБФУТГ» в установах банку та інших фінансових установах (т.1, а.с.206-209). Ухвалою від 24 вересня 2018 року було вирішено заяву приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задовольнити (т.1, а.с.189-193).

06 листопада 2018 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про примусове проникнення до житла боржника, в якій виконавець просить суд постановити ухвалу, якою задовольнити подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 (т.1, а.с.215-218).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Сегеда О.М.) від 13 листопада 2018 року було вирішено задовольнити вказане подання приватного виконавця (т.1, а.с.234-237).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою 27 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була постановлена із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, на думку апелянта судом було порушено принцип гласності і відкритості судового процесу та змагальності сторін, було позбавлено апелянта права захистити свої права і законні інтереси; по-друге, ствердження приватного виконавця щодо надіслання апелянту постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.05.2018 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також щодо виклику про явку до приватного виконавця на прийом та зобов`язання надати достовірні відомості про доходи і місце роботи - не відповідають дійсності, адже в матеріалах виконавчого провадження та в матеріалах справи відсутні підписані апелянтом повідомлення про вручення відповідних листів; по-третє, суд першої інстанції не звернув увагу на намагання апелянта в добровільному порядку, погасити заборгованість перед банком шляхом передачі переказного акцептованого векселя, також ні приватний виконавець, ні позивач не надали до суду доказів, що підтверджують ухилення боржника від виконання рішення суду; по-четверте, судом не було досліджено, а приватним виконавцем приховано обставини, щодо оскарження повноважень приватного виконавця скаргою від 05.06.2018 року на бездіяльність приватного виконавця, та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2018 року було вирішено зобов`язати приватного виконавця Парфьонова Г.В. передати виконавче провадження № 56375033 до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси для примусового виконання (т.1, а.с.240-244).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Погорєлової С.О. від 10.12.2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (т.2, а.с 4) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2018 року справу призначено до розгляду (т.2, а.с.7).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

22.02.2018 року до апеляційного суду від представника АТ «Ощадбанк» адвоката Лобанової А.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу. В своєму відзиві представник банку зазначив, що розгляд подання про примусове проникнення до житла розглядається не пізніше наступного дня з дня надходження до суду без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб; боржник ОСОБА_1 ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження та отримав його копії, що підтверджується підписом його представника. Крім того, представник банку зазначив, що ОСОБА_1 не здійснює жодних дій по виконанню судового рішення та покладених на нього обов`язків, а навпаки перешкоджає проведенню виконавчих дій та навмисно ухиляється від виконання рішення суду. Зокрема, як зазначає представник, в боржника наявне нерухоме майно за рахунок якого можливо здійснити погашення заборгованості; боржник не допускає у встановленому законом порядку виконавця до житла, не подає виконавцю декларацію про доходи. Щодо передання приватному виконавцю оригіналу цінного паперу представник банку зазначає, що передача такого векселя в рахунок погашення заборгованості здійснюється боржником виключно за погодженням зі стягувачем відповідно до п. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак стягувач висловив не згоду прийняти оригінал цінного паперу та просив виконавця звернути стягнення на інше майно, що належить боржнику. Доводи апелянта щодо пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання представник банку вважає безпідставними, посилаючись на фактичні обставини справи, зокрема той факт, що виконавчий лист неодноразово перебував на виконання в органах Державної виконавчої служби. Тому представник банку просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 31.10.2019 року представник приватного виконавця - Громадський О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Представник стягувача - Туфекчі І.Д. також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Апелянт неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явилися, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що станом на час подачі подання про примусове проникнення до житла боржника, будучи обізнаним про виконавче провадження, боржник вчиняє дії що ускладнюють виконання рішення, не допускає в установленому законом порядку виконавця до житла, що належить йому, не подав виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, не своєчасно з`являвся на вимогу виконавця, не надавав пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, що свідчить про ухилення від виконання судового рішення та перешкоджанню приватному виконавцю у вчинені виконавчих дій. Тому суд вирішив задовольнити подання виконавця.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції 10 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 56375033 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2328/11 від 01 серпня 2011 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» суми заборгованості в розмірі 978293,67 грн (т. 1, а.с. 219, 220). 10.05.2018 року виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника № 56375033, якою було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 в межах суми стягнення (т. 1, а.с. 221). 08 червня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми стягнення (т. 1, а.с. 222).

В ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем були надіслані відповідні запити до розпорядників інформації щодо боржника. Так, відповідно до інформації, що надійшла із Державної фіскальної служби України: боржник не має відкритих рахунків. Згідно відповіді Пенсійного фонду України: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію не отримує, офіційно не працевлаштований, інформація щодо отримання доходів за цивільно-правовими договорами - відсутня (т. 1, а.с. 123,124125,126, 134-153). Також в ході примусового виконання встановлено, що за боржником не зареєстровано жодних транспортних засобів (т. 1, а.с. 127).

В ході виконання судового рішення приватний виконавець отримав інформацію, відповідно до якої за ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 131). Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР - за боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано на праві приватної власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 128-130).

Відповідно до відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 22 травня 2018 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 122 оборот).

15 червня 2018 року приватним виконавцем було здійснено вихід за адресою місця реєстрації боржника - АДРЕСА_1 . Відповідно до акту державного виконавця на стук та дзвінки у двері ніхто не відчинив, зі слів сусідів, боржник за вказаною адресою не проживає (т. 1, а.с. 223). 19 червня 2018 року до приватного виконавця з`явився представник боржника за довіреністю - Росінець С.В., із матеріалами виконавчого провадження ознайомився та отримав копії матеріалів виконавчого провадження (т. 1, а.с. 157). 27.06.2018 року представником боржника було отримано повторно вимогу про надання декларації про доходи та майно боржника. Відповідно до акту приватного виконавця боржник надавати вказані декларації відмовився. Також виконавцем було надано копію вимоги про надання доступу до квартири, однак в доступі до квартири було відмовлено (т. 1, а.с. 226). 27.06.2018 року боржник з`явився до офісу приватного виконавця та передав, разом із заявою про належне виконання зобов`язань, оригінал цінного паперу, а саме: переказний акцептованого векселя серія АА номер: 0072864 від 26 червня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та обслуговуючим кооперативом «НЕБАНКІВСЬКА ФІНАНСОВА УСТАНОВА ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД» (далі - ОК «НБФУТГ»), , відповідно до якого ОК «НБФУТГ» є платником, а ОСОБА_1 є отримувачем грошової суми у розмірі 1200000,00 грн (т. 1, а.с. 160). 04 липня 2018 року приватним виконавцем направлено лист до стягувача, у якому ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - «Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» запропоновано вирішити питання щодо прийняття оригіналу цінного паперу- переказного акцептованого векселя серія АА номер: 0072864 від 26 червня 2018 року на суму 1200000,00 грн в рахунок належного виконання зобов`язань за виконаним листом № 2-2328/11 від 01 серпня 2011 року виданого Малиновським районним судом м. Одеси. 31 липня 2018 року до приватного виконавця надійшла відповідь від стягувана на вищезазначений лист у якому ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» повідомив, що не згоден прийняти оригінал цінного паперу та просить приватного виконавця звернути стягнення на будь- яке інше майно, що належить боржнику (т. 1, а.с. 174, 175).

В процесі примусового виконання рішення в справі № 2-2328/11, виконавче провадження № 56375033 приватний виконавець, в ході проведення відповідних виконавчих дій, передбачених законодавством, звертався до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (т. 1, а.с. 63-66), заявою про звернення стягнення на грошові кошти (т. 1, а.с. 114-116), а також поданням про примусове проникнення до житла боржника - квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований та проживає боржник (т. 1, а.с. 215-217).

Вказана квартира є предметом договору іпотеки від 04.12.2007 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , який був укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 2171-н від 04.12.2007 року, заборгованість за яким була стягнена заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2011 року. Зазначене судове рішення від 14.02.2011 року знаходиться на примусовому виконанні в приватного виконавця Парфьонова Г.В. (т. 1, а.с. 227-232).

Рішення про стягнення грошових коштів було ухвалено 14.02.2011 року. Разом з тим доказів погашення заборгованості за кредитним договором повністю або частково боржником ОСОБА_1 до суду, в тому числі в процесі розгляду апеляційної скарги, надано не було.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно із частиною другою вказаної статті суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відтак, положеннями діючого процесуального законодавства не передбачено обов`язку та необхідності викликати в судове засідання, в якому вирішується питання про примусове проникнення до житла особи сторін та інших заінтересованих осіб. При цьому апеляційний суд зауважує, що апелянт скористався наданим йому правом апеляційного оскарження рішення про примусове проникнення до житла, йому було надано право на доступ до суду та перевірене оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги. Тому доводи апеляційної скарги у відповідній частині відхиляються апеляційним судом.

Щодо посилання апелянта стосовно того, що він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження. Частина перша статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Діючим законодавством не передбачено обов`язку виконавця повідомляти боржника про вихід за його адресою для перевірки майнового стану. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено боржник ОСОБА_1 особисто, а також через свого представника з`являвся до приватного виконавця та отримував копії матеріалів виконавчого провадження. Отже, та обставина, що боржник з`являвся до приватного виконавця та надав переказний вексель в якості погашення заборгованості, на існування якої посилався сам апелянт в своїй скарзі, свідчать про обізнаність апелянта-боржника про існування виконавчого провадження щодо нього. На підтвердження доводів щодо підроблення матеріалів жодним чином апелянтом не підтверджуються та носять характер припущень. При цьому факти вчинення кримінального правопорушення, на які посилається заявник повинні бути перевірені та встановлені у передбаченому законом порядку правоохоронними органами. Тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апелянта.

Щодо інших доводів апелянта. Відповідно до частини 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця. Тобто, передача відповідного майна боржника повинна бути узгоджена зі стягувачем. В іншому випадку стягувач має право вимагати погашення заборгованості за рахунок іншого майна боржника. При цьому, якщо стягувач не погоджується прийняти в рахунок погашення заборгованості майно, яке пропонує боржник, останній не вважається таким, що належно виконав своє грошове зобов`язання та повинен погасити заборгованість за рахунок іншого майна або ж грошових коштів, отриманих за реалізацію майна. За обставинами даної справи боржник надав приватному виконавцю для передання стягувачу вексель на суму 1 200 000 грн. Однак, стягувач не погодився прийняти цінний папір про що повідомив приватного виконавця. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що правова природа векселя полягає не в одномоментній передачі грошових коштів, а в зобов`язанні векселедавця до настання визначеного строку сплатити власнику векселя визначену суму коштів. Тобто, фактично за обставинами даної справи боржник запропонував стягувачу виконати своє зобов`язання за рахунок грошового зобов`язання іншої особи перед боржником. Отже, оскільки відповідні операції щодо погашення заборгованості повинні виконуватися тільки за погодженням зі стягувачем, а останній відмовився приймати виконання зобов`язання відповідним чином, чим реалізував своє передбачене законом право, боржник не вважається таким, що належним чином виконав зобов`язання, а тому доводи апелянта у відповідній частині відхиляються апеляційним судом.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Як було вище зазначено судове рішення про стягнення грошових коштів було ухвалено 14.02.2011 року. При цьому виконавчий лист щодо виконання вказаного рішення неодноразово пред`являвся до виконання органам державної виконавчої служби, однак повертався стягувачу в зв`язку з невиконанням. Приватним виконавцем виконавче провадження було відкрито 10.05.2018 року, після чого вчинялися виконавчі дії, передбачені законодавством з виконання судового рішення. В подальшому, в червні 2018 року боржник особисто та через свого представника з`являлися до приватного виконавця та отримали відповідні матеріали та вимоги виконавця, які, однак, залишилися без виконання. Доказів, які б свідчили про часткове чи повне погашення боржником заборгованості в матеріалах справи не міститься та апелянтом-боржником до суду надано не було. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що всправі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду (постанова Верховного Суду від 30.10.2019 року, справа № 760/1293/17).

Щодо посилань апелянта на те, що приватний виконавець приховав факт звернення до суду боржника зі скаргою на дії державного виконавця. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Одеського апеляційного суду від 18.04.2019 року в справі № 521/9512/18 в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участю стягувача публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» було вирішено відмовити.

Щодо інших доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи скарги не впливають на оцінку спірних правовідносин, оскільки стосуються фактів поза межами оцінки.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року про примусове проникнення до житла - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 16 грудня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

31.10.2019 року м. Одеса