КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 757/47819/18-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/13463/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивачі ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданучерез представника ОСОБА_4 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у вересні 2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просили стягнути з відповідача 17 000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначали, що 02.12.2017 вони уклали з ОСОБА_3 усний договір, відповідно до умов якого останній зобов`язався у строк до 31.12.2017 виготовити кухонні меблі. Цього ж дня вони сплатили відповідачу авансовий внесок у розмірі 17 700 грн. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та отримані кошти не повернув.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що між сторонами було укладено усний договір побутового підряду на виготовлення меблів та відповідач отримав авансовий платіж. У апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_4 просить викликати та допитати свідків, проте заяви про допит свідків із зазначенням, яких саме осіб просить допитати, їх місце проживання та обставини, які можуть підтвердити свідки не подано.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки оскаржується рішення у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, воно підлягає вирішенню без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено обставин щодо укладення договору та сплати грошових коштів відповідачу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно з п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" роботою, що виконується за договором побутового підряду, є діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Підрядник не має права нав`язувати замовникові включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

02 травня та 28 липня 2018 року ОСОБА_1 зверталася до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві із заявами з приводу неправомірних дій відповідача щодо невиконання умов усного договору індивідуального замовлення.

Згідно висновку від 10.05.2018, складеного помічником ДОП Деснянського УП ГУ НП в місті Києві перевірку по заяві ОСОБА_1 ЄО № 30749 від 02.05.2018 про невиконання умов договору закінчено, а матеріали перевірки списано до справи Деснянського УП ГУ НП в місті Києві.

Згідно висновку за матеріалами перевірки, які зареєстровані до журналу ЄО № 47533 від 28.06.2018, складеного о/у Деснянського УП ГУ НП в місті Києві перевірку по заяві ОСОБА_1 ЄО № 47533 від 28.06.2018 про невиконання умов договору закінчено, а матеріали перевірки списано до справи Деснянського УП ГУ НП в місті Києві

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачі не надали будь - яких доказів ні про укладення договору з відповідачем на виготовлення меблів (переписка, креслення, заяви, погодження тощо), ні про сплату авансового платежу (розписка, квитанція, чек тощо).

У позовній заяві позивачі зазначили про ряд осіб, які були присутні при передачі коштів відповідачу, проте клопотань про допит цих осіб як свідків позивачі не заявляли.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов договору, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що така вимога також не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга фактично є повторенням позовної заяви та не містить фактичних тверджень на спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Постанова складена 09.12.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик