Постанова

Іменем України

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 353/303/16-ц

провадження № 61-46557св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Перша івано-франківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 року у складі судді Лущак Н. І. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Горейко М. Д., Малєєва А. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Перша івано-франківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , про визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу, визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту перебування в родинних відносинах.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що після смерті свого батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він звернувся до Першої івано-франківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим відкрито спадкову справу № 20/2016. У процесі оформлення спадщини йому стало відомо, що частина спадкового майна, яка належала його батьку продана та подарована сторонній особі - ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними договорами дарування та купівлі-продажу. Вважає, що договори укладені його батьком перед смертю, в безпорадному стані під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки він хворів на онкологічну хворобу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , із урахуванням уточнених вимог, просив визнати недійсними: договір дарування земельної ділянки площею 0,1661 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 , від 22 грудня 2015 року (реєстр нотаріальної дії № 2490), договір дарування земельної ділянки площею 0,3388 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біла» с. Тарасівка Тлумацького району, від 22 грудня 2015 року (реєстр нотаріальної дії № 2487), договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 , від 22 грудня 2015 року (реєстр нотаріальної дії № 2484) та договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами на АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Визнати за ним право власності на спадкове майно, відчужене та подароване ОСОБА_2 та встановити факт перебування в родинних відносинах між ним та ОСОБА_5 , як між сином та батьком, оскільки їх прізвища відрізняються.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тлумацького районного суду від 05 квітня 2016 року з моменту набрання рішенням законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що судово-психіатрична експертиза не містить висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в момент укладення оспорюваних договорів усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а лише констатує, що інформація щодо введення ОСОБА_5 медичних препаратів, які могли вплинути на свідомість хворого, розуміння своїх дій та можливість керувати ними, є різнобічною та суперечливою, що відповідно не є підставою для визнання правочинів недійсними з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України. Судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірних правочинів, які могли би бути вчинені саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що об`єктивними доказами не доведено твердження позивача, що ОСОБА_5 відчужував об`єкти нерухомого майна для зменшення або усунення важких для нього обставин, а отже, і його волевиявлення на відчуження майна не було вільним та не відповідало внутрішній волі.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що позовна вимога про встановлення факту перебування в родинних стосунках не стосувалася інтересів ОСОБА_2 , третьою особою у такому спорі є Перша івано-франківська державна нотаріальна контора, яка повинна видавати свідоцтва про право на спадщину, тобто особа заінтересована. Обставини раптового відчуження батьком свого майна на сторонніх осіб викликали сумнівність у його волевиявленні на такі дії і вказують на вплив незалежних від нього чинників. Загальна картина стану здоров`я померлого ОСОБА_5 лікарями та експертом виведена, як крайня виснаженість, важкість зосередження. Це має суттєве значення, адже стан здоров`я хворого вказує, що він перебував не в обставинах звичного для нього способу життя. Підписання договорів померлим вчинено під впливом тяжкої для нього обставини (виснажлива хвороба і необхідність затрат на лікування, лежачий стан, вживання препаратів опіїдного ряду, що впливали на його зосередження, найм житла і оплата доглядальниці тощо) і на вкрай невигідних умовах, чим скористалась друга сторона договору.

У березні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що сторона позивача жодним чином не визначилася з підставами недійсності правочину, оскільки, спершу стверджувала про те, що особа, яка вчинила правочин у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а потім змінила свою позицію, зіславшись на наявність тяжкої обставини, а саме хвороби ОСОБА_5 про те, такі доводи є надуманими. Критичний стан ОСОБА_5 виник саме у період загострення хвороби безпосередньо перед смертю, саме цей час хворобливого стану особи і описується експертом у судово-психіатричній експертизі з точки зору дослідження психічного стану особи.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини встановлені судом

22 грудня 2015 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С. М. та зареєстрований у реєстрі за № 2481. Пунктом 4 вказаного договору сторони погодили купівлю-продаж житлового будинку з господарськими спорудами за 26 000,00 грн. Грошові кошти покупець передав продавцю до підписання цього договору. Продавець, своїм підписом на цьому договорі підтвердив проведення зі сторони покупця повного розрахунку за придбаний ним за цим договором житловий будинок та відсутністю до нього будь-яких претензій майнового характеру.

22 грудня 2015 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :05:002:0033, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С. М. та зареєстрований у реєстрі за № 2484. Згідно з пунктами 7, 8 договору продаж вчинено за погоджену сторонами суму 64 050,00 грн. Така вартість земельної ділянки визначена сторонами за взаємним погодженням, за відсутністю примусу будь-кого із сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Сторони засвідчили, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні земельні ділянки; за їх розсудом визначена в цьому договорі вартість саме цієї ділянки є справедливою і відповідає її дійсній вартості. Вказану суму покупець передав продавцю, а продавець одержав до посвідчення цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за вказану земельну ділянку.

Цього ж дня між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,3388 га, кадастровий номер :05:002:0035, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С. М. та зареєстрований у реєстрі за № 2487.

Також цього ж дня між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,1661 га, кадастровий номер :05:002:0034, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С. М. та зареєстрований у реєстрі за № 2490.

Вказані обставини також підтверджуються Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25 січня 2016 року та 04 лютого 2016 року, з яких убачається, що 22 грудня 2015 року у період часу з 18 год 18 хв по 19 год 23 хв здійснено державну реєстрацію права власності на вказане майно за ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно з копією свідоцтва про поховання від 24 грудня 2015 року, ОСОБА_4 здійснила поховання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чукалівка Тисменицького району Івано-Франківської області.

Згідно з випискою з амбулаторної карти ОСОБА_5 від 25 лютого 2016 року № 03/63, встановлено, що у день вчинення оспорюваних правочинів - 22 грудня 2015 року ОСОБА_5 проходив: огляд уролога на дому, поставлено діагноз - сг сечового міхура. Від направлення у стаціонар відмовився. Рекомендовано вирішення питання про призначення наркотичних знеболюючих; огляд онколога, поставлено діагноз - сг сечового міхура. Стан після комбінованого лікування (2011 року). Рецидив 2014 року. Стан після гама-терапії. Виражений больовий синдром. Сг прямої кишки. Рекомендовано прийом опіоїдних середників у адекватній дозі в зв`язку з відсутністю знеболюючого ефекту від неопіоїдних препаратів; огляд д/терапевта, поставлено діагноз - сг січового міхура. Стан після комбінованого лікування (2011 року). Рецидив 2014 року. Виражений больовий синдром. Карцинома прямої кишки. Рекомендовано прийом наркотичних середників (морфіну гідро хлориду 1 % 1.0 - 2 рази на добу № 15, виписано рецепт ф.3 серія Я № 648962). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, причина смерті - ракова інтоксикація, сг сечового міхура, кл.гр. IV. Згідно з копією витягу з журналу реєстрації виїздів по станції швидкої та невідкладної меддопомоги м. Івано-Франківська від 01 лютого 2016 року та копій карт виїзду медичної допомоги № 70153 встановлено, що швидка виїжджала до ОСОБА_5 . 14, 19 та 22 грудня 2015 року. Згідно з відповіддю КП «Обласний аптечний склад» від 16 травня 2016 року № 114 для хворого ОСОБА_5 по рецепту від 22 грудня 2015 року серії ЯЯ № 648962 відпущено морфін г/х 1 % 1,0 № 5 - 3 упаковки на суму 444,00 грн.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2016 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Обласної психоневрологічної лікарні № 3 Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта Обласної психоневрологічної лікарні № 3 Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 28 вересня 2017 року № 24/2017 встановлено, що підекспертний ОСОБА_5 на момент підписання: договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 грудня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2481; договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2484; договору дарування земельної ділянки від 22 грудня 2015 року, зареєстрованого за № 2487; договору дарування земельної ділянки від 22 грудня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2490, виявляв ознаки глибокої астенії внаслідок важкої соматичної патології - карциноми прямої кишки, карцинома сечового міхура - емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного генезу у формі глибокої астенії, згідно з МКХ-10 F 06,6. Симптоматика цього розладу полягає у виражених астенічних проявах: вираженій загальній слабкості, втомлюваності, в`ялості, виснаженості, апатії, важкості зосередження уваги, болях, зниженням когнітивної продуктивності, емоційній лабільності.

Вживання ОСОБА_5 медикаментозних препаратів, введення йому внутрішньом`язево ін`єкції морфіну г/х 1 % 1,0 № 5 22 грудня 2015 року з 17:00 до 17:15 годин могло вплинути на його психічний стан. Побічна дія на нервову систему: седативна або збуджуюча (особливо пацієнтів з кахексією (що є прямим протипоказанням для застосування) та людей літнього віку), делірій, галюцинації, підвищення внутрішньочерепного тиску з ймовірністю подальшого порушення мозкового кровообігу. Період напіввиведення морфіну гідрохлориду становить 2-3 години. При порушенні функції печінки і нирок, у пацієнтів похилого віку та у виснажених пацієнтів можливе збільшення періоду напіввиведення. Вживання трамадолу 22 грудня 2015 року не могло вплинути на стан ОСОБА_5 22 грудня 2015 року з 17:00 до 17:15 годин. Інформація про введення ОСОБА_5 медичних препаратів, які б могли впливати на свідомість хворого, розуміння своїх дій та можливість керувати ними станом на 22 грудня 2015 року у період із 17:00 години до 19:00 години за наданою медичною документацією та матеріалами цивільної справи є різнобічною та суперечливою. Введення хворому ОСОБА_5 призначених медичних препаратів в адекватній знеболювальній дозі могло викликати порушення його свідомості. Розуміння своїх дій та можливість керувати ними станом на 22 грудня 2015 року у період з 17:00 години до 19:00 години визначити не вдається, оскільки інформація щодо застосування цього препарату в зазначений проміжок часу та стану підекспертного є суперечливою.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі статтею 717 ЦК Україниза договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За вимогами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин, про визнання якого недійсним ставиться питання за статтею 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним за статтею 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі приписів статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суди попередніх інстанцій правильно врахували висновок судово-психіатричного експерта Обласної психоневрологічної лікарні № 3 Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 28 вересня 2017 року № 24/2017, показання свідків, які були допитані у судових засіданнях, а також інші докази, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваних договорів дарування та купівлі-продажу належного ОСОБА_5 майна недійсними, оскільки позивач не довів свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. При цьому суд першої інстанції, з яким цілком аргументовано погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, у тому числі й висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, якою не встановлено абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в момент укладення оспорюваних договорів усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, і надавши йому належну оцінку, дійшов правильного висновку про вчинення оспорюваних договорів дарування та купівлі-продажу у момент, коли ОСОБА_5 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Узагальнюючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки надані позивачем докази не підтверджують факт абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочинів розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із недоведеності факту наявності тяжкої обставини у ОСОБА_5 , що примусило його відчужувати належне йому майно, а також вкрай невигідних їх умов, за наявності яких договори купівлі-продажу та дарування підлягають визнанню недійсними на підставі статті 233 ЦК України.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження, зазначених ним у позові, обставин, а саме: відсутності коштів у ОСОБА_5 для лікування, найму житла та оплати доглядальниці, а відчуження померлим належного йому майна пов`язане з тяжкими обставинами. ОСОБА_5 проживав зі своєю цивільною дружиною на АДРЕСА_5 , до дня своєї смерті, працював на посаді сантехніка ОСББ «Дружба-1» на громадських засадах і за тиждень до смерті заходив в офіс ОСББ «Дружба-1» та надавав інструктаж новому сантехніку і голові ОСББ «Дружба-1» щодо обслуговування мереж теплопостачання та водопостачання холодної води. ОСОБА_5 задовго до загострення хвороби виражав бажання продати спірні житловий будинок та земельну ділянку, розташовані на АДРЕСА_1 , про що свідчать розміщені оголошення в газеті «Злагода», у редакціях від 05 вересня 2015 року № 36 та від 03 жовтня 2015 року № 40, а також підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Узагальнюючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки, докази, що містяться у матеріалах справи не свідчать про те, що оспорювані правочини є недійсними, оскільки сам по собі факт наявності у ОСОБА_5 тяжкої хвороби не є достатнім доказом його фізичної неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і укладення договорів купівлі-продажу та дарування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

Аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик