гСправа № 358/966/19 Провадження № 2/358/506/19
19 листопада 2019 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Тітова М.Б.
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в розмірі 392868 гривень та судові витрати по справі.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14 жовтня 2017 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 . Під час підготовки до весілля було вирішено провести обряд вінчання у м. Єрусалим. За його домовленістю з матір`ю ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , всі витрати на вінчання вони ділять навпіл, а саме що він сплачує за всі витрати власними грошовими коштами в повному обсязі, а після вінчання ОСОБА_3 відшкодовує йому 50% загальної суми витрат. Загальні його витрати на організацію та проведення вінчання склали 30 000 (тридцять тисяч) доларів США.
З літа 2018 року сімейні відносини у позивача з ОСОБА_4 зіпсувалися, а з кінця грудня 2018 року вони взагалі стали проживати окремо, він в м. Житомирі, а ОСОБА_4 - у м. Богуславі та м. Києві.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи про що є відомості в матеріалах справи.
Зокрема, із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що повістки про виклик до суду на 08.11.2019 та 19.11.2019 на ім`я відповідачки ОСОБА_3 повернуті до суду з відмітками працівників поштового зв`язку «отримала особисто», що є належним повідомленням згідно положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов ОСОБА_2 залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_2 з 14 жовтня 2017 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у м. Києві.
В період з 22.11.2017 по 29.11.2017 позивач ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 перебували в туристичному турі на Мертвому морі. 24.11.2017 відбулося вінчання у Віфлеємі.
Вказані факти підтверджуються програмою тура (а.с. 52, 57), в яких вказано період перебування в турі, в тому числі в готелі, маршрути та екскурсії на Мертвому морі, дата вінчання.
Витрати позивач підтверджує копіями рахунків на оплату послуг за період з 22.11.2017 по 29.11.2017.
Слід зазначити, що вказані копії документів не переведені на українську мову та не підтверджують розмір усіх витрат на суму 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, яку вказує позивач у своїй позовній заяві.
Так, частиною першою статті 9 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.
Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (ч. 3 ст. 9 ЦПК України).
Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», у разі коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою на підставі статті 7 ЦПК (в старій редакції) та положень договорів про правову допомогу щодо мови документів.
Позивач не надав суду належним чином завірений переклад на українську мову, наданих ним копій документів на іноземній мові, на що було звернуто увагу позивача в ухвалі про залишення позову без руху.
Вирішуючи даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України.
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відповідно до частини четвертої цієї статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Оскільки правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, повинні укладатись у письмовій формі (п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України), а сторони по справі не уклали в письмовій формі відповідну угоду, то як наслідок відсутність такого доказу позбавляє можливості суд прийняти по справі законне та обгрунтоване рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).
Вирішуючи позов по суті, суд також, звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 259, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, ст.ст. 203, 205, 207, 208 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення виготовлено 06 грудня 2019 року.
Головуючий: суддя М. Б. Тітов