Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 500/2866/16-ц

провадження № 61-25912 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач -Фермерське господарство «Стоянов А. А.»,

відповідачі: Фермерське господарство «Дінекс-Агро», ОСОБА_1

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Стоянов А. А.» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Фермерське господарство «Стоянов А . А .» (далі - ФГ «Стоянов А. А.») звернулося до суду з позовом доФермерське господарство «Дінекс-Агро» (далі - ФГ «Дінекс-Агро»), ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 04 січня 2011 року між ним та ОСОБА_1 , яка є власником земельної ділянки загальною площею 2,64 га, кадастровий номер :01:001:0269, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, строком на десять років.

Він належним чином виконує умови договору, сплачує оренду плату та використовує земельну ділянку відповідно до її цільового призначення. Разом з тим, у вересні 2014 року ОСОБА_1 , не розриваючи з ним договір оренди цієї земельної ділянки, уклала інший договір оренди з ФГ «Дінекс-Агро».

Посилаючись на те, що договір оренди землі від 01 вересня 2014 року між

ОСОБА_1 та ФГ «Дінекс-Агро» укладено щодо земельної ділянки, яка на відповідній правовій підставі перебуває у користуванні ФГ «Стоянов А. А.», позивач просив визнати недійсним договір оренди від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Дінекс-Агро», та скасувати його державну реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року позовні вимоги ФГ «Стоянов А. А.» задоволено.

Визнано недійсними договір оренди від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею

2,64 га.

Скасовано державну реєстрацію договору оренди від 01 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 2,64 га.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент підписання оскаржуваного позивачем договору оренди землі та його подальшої державної реєстрації щодо земельної ділянки загальною площею 2,64 га був чинним договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, укладений між

ОСОБА_1 та ФГ «Стоянов А. А.», строк дії якого спливає 04 січня 2021 року, а тому укладення оспорюваного договору відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ФГ «Дінекс-Агро» задоволено, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ФГ «Стоянов А. А.» відмовлено.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що укладений між

ОСОБА_1 та ФГ «Стоянов А. А.» договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, всупереч вимогам Закону України «Про оренду землі», не було зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому він не набув чинності, що свідчить про відсутність, передбачених частиною першою статті 203, частиною першою статті 215 ЦК України, підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01 вересня 2014 року.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ФГ «Стоянов А. А.», у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ФГ «Стоянов А. А.», апеляційний суд помилково виходив з того, що позивач не набув статусу орендаря за укладеним між ним та ОСОБА_1 договором оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, оскільки права та обов`язки орендаря він набув у момент укладення договору оренди.

Апеляційний суд залишив поза увагою, що з починаючи 01 січня 2013 року чинне законодавство не пов`язує укладення договорів оренди землі з моментом їх державної реєстрації, з огляду на внесені зміни до частини третьої статті 640 ЦК України та виключення положень статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі», а тому укладений між заявником та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки набрав чинності після досягнення його сторонами згоди з усіх істотних його умов, його підписання та з моменту скасування вимоги закону про обов`язкову державну реєстрацію вказаних договорів, тобто набрав чинності з

01 січня 2013 року.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу ФГ «Дінекс-Агро» просило відхилити касаційну скаргу ФГ «Стоянов А. А.», посилаючись на безпідставність її доводів. Зазначило, що підписаний між позивачем та ОСОБА_1 договір оренди не зареєстрований у встановленому законом порядку, не набрав чинності, а відтак перебіг строку його дії не розпочався.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

17 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 2,64 га, кадастровий номер :01:001:0269, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

04 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ФГ «Стоянов А. А.» укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування зазначену земельну ділянку.

Пунктом 3.1 договору визначено, що договір укладено строком на десять років починаючи з часу його державної реєстрації.

Відповідно до пункту 6.1 договору оренди земельної ділянки від 04 січня

2011 року, земельна ділянка передається в оренду згідно акту приймання-передачі, який оформляється в строк не пізніше семи днів з моменту державної реєстрації цього договору.

Державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між

ОСОБА_1 та ФГ «Стоянов А. А.», не проведено.

01 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Дінекс-Агро» укладено договір оренди землі, предметом якого є належна ОСОБА_1 земельна ділянка загальною площею 2,64 га, кадастровий номер :01:001:0269, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Державну реєстрацію зазначеного договору підтверджено витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги ФГ «Стоянов А. А.» висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України ).

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

За змістом статті 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ФГ «Стоянов А. А.» і

ОСОБА_1 , укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ФГ «Стоянов А. А.» і

ОСОБА_1 , встановлювалося, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між ФГ «Стоянов А. А.» і

ОСОБА_1 , визначалося, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Зокрема, за змістом частини першої статті 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (частина п`ята статті 126 ЗК України, у редакції, чинній на дату підписання договору оренди земельної ділянки між

ФГ «Стоянов А. А.» і ОСОБА_1 ).

Системний аналіз положень статті 640 ЦК України та статей 125, 126 ЗК України, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», у редакціях на дату виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації, а тому з цього часу сторони набувають визначених законом та договором прав і обов`язків орендаря та орендодавця.

Установивши, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, укладеного між ФГ «Стоянов А. А.» і ОСОБА_1 у державних органах земельних ресурсів проведена не була, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що зазначений договір не набрав чинності та не породжує для позивача прав орендаря, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Дінекс-Агро», який зареєстровано у встановленому законом порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що підписаний між ОСОБА_1 та позивачем договір оренди земельної ділянки є укладеним та набрав чинності з 01 січня 2013 року, а саме після внесення змін до Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких державна реєстрація договору оренди землі є необов`язковою, є неспроможними, оскільки ФГ «Стоянов А. А.» у визначеному законом порядку не зареєструвало право оренди спірної земельної ділянки.

За змістом частини першої статті 210 ЦК України правочин, що підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2013 року визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підставою для реєстрації права оренди є договір оренди землі, відомості про який вносяться до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції щодо установлених ним обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та належної оцінки суду. В силу статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини, надавати оцінку та здійснювати переоцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну оцінку зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Стоянов А. А.» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак