Ухвала

Іменем України

14 січня 2019 року

м. Київ

справа № 140/1555/17

провадження № 61-35ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., ЧернякЮ. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 13 липня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» (далі - ТОВ НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, яка розташована у с. Обідне Ковалівської територіальної громади Немирівського району Вінницької області площею 3,4315 га, кадастровий номер - НОМЕР_1, що отримана нею на підставі свідоцтва про спадщину за законом серії НОМЕР_2, від 11 липня 2012 року після смерті матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Після прийняття спадщини їй стало відомо, що спадкодавець передала земельну ділянку в оренду ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ», що підтверджується договором оренди землі № 119 від 18 березня 2008 року згідно якого ОСОБА_6, надала вказану земельну ділянку ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» строком на 10 років, тобто до 18 березня 2018 року.

Після оформлення спадщини ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» запропонувало їй укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 119 про заміну сторони в указаному договорі, тому що вона стала правонаступником прав та обов'язків після смерті матері. Оскільки на момент підписання додаткової угоди про заміну сторони їй було відомо про те, що договір оренди № 119 від 18 березня 2008 року має діяти до 18 березня 2018 року, вона погодилась на підписання додаткової угоди до указаного договору оренди.

30 травня 2016 року між нею та ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» було укладено додаткову угоду про заміну сторони до договору оренди землі № 119 від 18 березня 2008 року, відповідно до умов якого замінено сторону орендодавця на його правонаступника, а саме: замінено ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на ОСОБА_4

Під час укладання указаної додаткової угоди вона повідомила відповідача про те, що після закінчення строку дії договору оренди вона не має наміру здавати йому земельну ділянку в оренду, так як планує самостійно її обробляти.

ОСОБА_4 зазначала, що після укладання та підписання додаткової угоди до договору оренди вона дізналась про суттєве порушення її прав, зокрема порушення та відсутність істотних умов договору оренди земельної ділянки, які необхідні та передбачені статтею 15 Закону «Про оренду землі» для договорів даного виду та статті 638 ЦК України, зокрема відсутності строку його дії, оскільки договір було зареєстровано в Немирівському районному відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного Земельного Кадастру» 13 грудня 2010 року.

Ураховуючи викладене та відсутність наміру продовжувати термін дії договорів до 2020 року, ОСОБА_4 просила визнати договір оренди земельної ділянки недійсним.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 13 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 13 липня 2018 року залишено без змін.

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_4- адвоката ОСОБА_5, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Судом встановлено, що 18 березня 2008 року між ОСОБА_6 та ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,4315 га, розташованої у с. Обідне Ковалівської територіальної громади Немирівського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано 13 грудня 2010 року в Немирівському районному відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», строком на 10 років .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, а указану земельну ділянку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом успадкувала її дочка - ОСОБА_4

30 травня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки № 119 від 18 березня 2008 року, відповідно до умов якої у зв'язку із переходом права власності на земельну ділянку замінили сторону орендодавця на правонаступника ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_4, решта умов договору залишились незмінними.

Відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є, зокрема невідповідність його змісту актам цивільного законодавства в момент вчинення правочину .

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16.

До правовідносин, що виникли до 1 січня 2013 року, Верховний Суд України висловив правову позицію 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, згідно з якою за змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

У момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Таким чином, встановивши, що на момент підписання договору оренди землі, тобто в момент його укладення, сторони досягли згоди щодо усіх, передбачених статтею 15 Закону «Про оренду землі», у редакції чинній на час укладення оспорюваного договору, істотних умов договору, у тому числі і щодо строку його дії (визначивши у пункті 3.1., що договір укладено на 10 років), суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання укладеного договору оренди земельної ділянки недійсним.

Окрім того, Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що з поданих учасниками справи доказів вбачається, що між сторонами фактично виник спір щодо припинення договору оренди землі у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги щодо часу набрання чинності договору оренди, зокрема, після його підписання сторонами ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права, якими врегульовано правовідносини оренди землі, що й підтверджено численними постановами Верховного Суду України.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували,висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального і процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області, ухвалене 13 липня 2018 року та постанву Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «НЕМИРІВЛАТІНВЕСТ» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк