Дата документу 04.09.2019 Справа № 320/8910/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/8910/15 Головуючий у 1 інстанції Колодіна Л.В.
Провадження № 22-ц/807/2474/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Подліянової Г.С.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол», органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання договору найму укладеним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ТОВ відповідальністю «Маттіол», органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та визнання договору укладеним.

В позові зазначали, що вони є власниками гуртожитку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.06.2006 року, зі змінами від 29.01.2008 року на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області. ТОВ «Маттіол» отримало вищевказане приміщення в позичку для користування з метою заняття господарською діяльністю (здача в оренду приміщень), здійснює обслуговування гуртожитку, укладає договори з комунальними службами.

В даному гуртожитку у кімнатах АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 мешкає ОСОБА_3 , яка у кімнату АДРЕСА_5 вселилася самовільно, приєднавши її до кімнати АДРЕСА_4 без дозволу власників, без надання ордеру, у трудових відносинах із власниками не знаходилася, плату за проживання (орендну плату), комунальні послуги, утримання будинку та прибудинкової території не сплачує, ухиляється від укладення договору найму. Станом на 01.10.2015 рік у відповідачки утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 5906,21 грн.

Так як відповідно до вимог ст.ст.641,642,643 ЦК України укладення договору найму є обов`язковим для сторін, тому відповідачці була направлена пропозиція про укладення договору найму приміщення та примірники договору найму на кімнату АДРЕСА_2 , крім того вони передавалися особисто через коменданта гуртожитку ОСОБА_4 , про що остання склала відомість та написала пояснення, а відповідачка навіть відмовилася від отримання договору. Відмова наймача від укладення договору найму в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст. 158, 159, 162 ЖК УРСР.

Права власників порушуються перешкоджанням у вільному розпорядженні, володіння, користуванні належним їм майном.

Відповідно до п.4. Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 № 84, особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги; відповідно до п.5. Особам, які проживають у гуртожитку, забороняється, зокрема, самовільно здійснювати переобладнання та перепланування приміщень гуртожитку; самовільно переселятися з одного жилого приміщення в інше; відповідно до п.7. Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку.

Позивачі вказували що укладення договору є обов`язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону №1875 - IV від 24 червня 2004 року. Встановивши, що виконавцем послуги надаються, а споживач їх отримує, однак ухиляється від укладення договору на надання житлового-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, суд за позовом виконавця ухвалює рішення про визнання зазначеного договору укладеним. Зазначає, що така Правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-110 цс12 від 10 жовтня 2012 року.

Враховуючи, що позивачі є власниками нерухомого майна - будівлі за адресою АДРЕСА_1 , відповідачка не є членом сім`ї позивачів, у будь-яких трудових цивільно-правових відносинах ані з позивачами, ані з ТОВ «Маттіол» не перебуває та не перебувала, спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету про надання кімнати в гуртожитку та ордеру на житлову кімнату АДРЕСА_5 не має, вважають єдиним способом захисту власників виселення відповідачки з кімнати АДРЕСА_5 без надання іншого житлового приміщення.

Просили суд усунути перешкоди в користуванні кімнатою АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_3 з цієї кімнати; визнати укладеним договір найму житлового приміщення (кімнати АДРЕСА_4 ) у гуртожитку між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є власниками гуртожитку, та ОСОБА_3 по користуванню кімнатою АДРЕСА_2 , який відповідає типовому договору найму житлового приміщення у соціальних гуртожитках, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30 травня 2007 року № 783.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просили рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у цій справі скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користуванні кімнатою АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_3 з цієї кімнати.

Визнано укладеним договір найму житлового приміщення (кімнати АДРЕСА_4 ) у гуртожитку між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є власниками гуртожитку, та ОСОБА_3 по користуванню кімнатою АДРЕСА_2 , який відповідає типовому договору найму житлового приміщення у соціальних гуртожитках, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30 травня 2007 року № 783.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання укладеним договору найму скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року у цій справі залишено без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині вимог про визнання договору найму укладеним підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання укладеним договору найму скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині вирішення позовних вимог про визнання укладеним договору найму.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання укладеним договору найму, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог позивачів у цій справі.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання укладеним договору найму скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В силу вимог ч.1 ст. 417 ЦПК України, висновки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відмовляючи в задоволенні вимог в частині визнання укладеним договору найму, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідно п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Згідно з п. 44 Примірного положення про гуртожитки громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 січня 1986 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу у ВАТ «Мелітопольпродмаш», де працювала до 28 серпня 1996 року.

07 квітня 1989 року ОСОБА_3 виданий ордер на проживання у гуртожитку.

11 квітня 1989 року на підставі ордера їй, як працівнику підприємства, на сім`ю із 3 осіб була надана для проживання кімната

АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Звертаючись до суду із позовом, позивачі зазначали, що ОСОБА_3 самовільно зайняла спірну кімнату АДРЕСА_5 та незаконно там проживає без укладення договору найму житла.

Суд першої інстанції не звернув увагу та не надав належної оцінки поясненням самої відповідачки ОСОБА_3 , яка зазначала, що вона проживала у кімнаті АДРЕСА_8 , яку у неї забрали після звільнення з роботи. З 1997 до 2008 року її родина проживала в одній кімнаті АДРЕСА_4 , а у 2008 році вона самовільно приєднала другу кімнату АДРЕСА_6 після того, як із неї виїхала інша сім`я; кімнату АДРЕСА_6 було свого часу перейменовано у кімнату АДРЕСА_5, але вона із цим не погоджується, вважає таке перейменування незаконним, але у судовому порядку наказ ТОВ «Маттіол» про перейменування кімнат чи рішення суду про зобов`язання ОСОБА_5 звільнити вже перейменовану кімнату АДРЕСА_5 вона не оспорювала, вони є чинними, вона також відмовляється у добровільному порядку укладати договір із позивачами, як співвласниками цього гуртожитку, на утримання кімнати АДРЕСА_4 , яку вона свого часу отримала за ордером, оскільки здійснює деякі платежі напряму поставщикам комунальних послуг, а позивачі не надають належних послуг з утримання гуртожитку; до цього кімнати АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 займала ОСОБА_5 ; вона сама займає кімнату АДРЕСА_6 ( АДРЕСА_5), іншу кімнату АДРЕСА_4 займають члени її сім`ї, у тому числі онука 16 років, яку вона усиновила після смерті своєї дочки.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року усунуто перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користуванні кімнатою АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_3 з цієї кімнати.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що спірне житлове приміщення АДРЕСА_4 є приватною власністю позивачів і що відповідач є наймачем і відмовляється від укладення договору найму житлового приміщення, який містить типові умови. Сторони визнали, що колишній власник гуртожитку ВАТ «Мелітопольпродмаш» ліквідовано.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Мелітопольскої ради від 27 квітня 2006 року № 82/16, будівля гуртожитку по АДРЕСА_1 була передана у приватну власність ОСОБА_1 , а згідно з рішенням Мелітополського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2007 року у справі № 2-5730 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до виконання умов договору, яким позов задоволено, гуртожиток набув статусу спільної часткової власності і з цього часу належить ОСОБА_1 (3/5 частин) та ОСОБА_2 (2/5 частин).

На підставі договору позички від 01 січня 2015 року гуртожиток переданий співвласниками у користування ТОВ «Маттіол».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовують його для здачі кімнат у найм (оренду) за цивільно-правовими угодами.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не вирішив позовні вимоги про зобов`язання укласти договір найму та не застосував до спірних правовідносин норми ст. 641- 646 ЦК України.

За приписами ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Для визнання судом у цій справі укладеним договору найму житлового приміщення (кімнати АДРЕСА_4 ) у гуртожитку між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є власниками гуртожитку, та ОСОБА_3 по користуванню кімнатою АДРЕСА_2 , який відповідає типовому договору найму житлового приміщення у соціальних гуртожитках, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30 травня 2007 року № 783, не має значення, що до теперішнього часу відповідач ОСОБА_3 здійснювала деякі платежі напряму поставщикам комунальних послуг чи, що позивачі надають їй послуги, як вона вважає, неналежної якості з утримання гуртожитку, так які ці питання можуть бути врегульовані у подальшому між сторонами у встановленому законом порядку.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині позовних вимог щодо відмови у визнанні укладеним договору найму ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції у частині, що переглядається є таким, що ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на припущеннях, а тому підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом нової постанови, якою позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині визнання укладеним договору слід задовольнити та визнати укладеним договір найму житлового приміщення (кімнати АДРЕСА_4 ) у гуртожитку між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є власниками гуртожитку, та ОСОБА_3 по користуванню кімнатою АДРЕСА_2 , який відповідає типовому договору найму житлового приміщення у соціальних гуртожитках, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30 травня 2007 року № 783.

Керуючись ст. ст. 12, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у цій справі в частині вимог про визнання договору найму житлового приміщення укладеним скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Визнати укладеним договір найму житлового приміщення (кімнати АДРЕСА_4 ) у гуртожитку між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є власниками гуртожитку, та ОСОБА_3 по користуванню кімнатою АДРЕСА_2 , який відповідає типовому договору найму житлового приміщення у соціальних гуртожитках, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30 травня 2007 року № 783 на наступних умовах:

Договір найму житлового приміщення

« З одного боку ОСОБА_1 ОСОБА_2 (надалі - наймодавець), з одного боку, і ОСОБА_3 (надалі-наймач) з іншого боку, уклали даний договір на умовах строковості, платності користування кімнатою АДРЕСА_2 .

1. Предмет договору та зобов`язання сторін.

1.1. Наймодавець надає наймачеві у користування житлове приміщення: кімнату АДРЕСА_1 . Плата за проживання встановлюється у розмірі 250 грн. в місяць за одну житлову кімнату.

2. Наймодавець зобов`язується:

2.1. Надати наймачеві житлове приміщення (житлову площу) в гуртожитку на підставі : ордера та цього договору.

2.2. Забезпечувати згідно із законодавством та умовами цього договору своєчасне надання наймачеві встановлених тарифів та щомісячних платежів відповідно до цього договору та договору про надання житлово-комунальних послуг.

2.3. Здійснювати технічне обслуговування та проводити поточний ремонт приміщень гуртожитку, вживати заходів до ліквідації наслідків аварійних ситуацій у строк, встановлений цим договором та/або законодавством.

2.4. Здійснювати заходи з утримання будинку й його технічних обладнань відповідно до вимог користування житловими приміщеннями, утримання житлового будинку і прибудинкової території в Україні.

2.5. Своєчасно проводити підготовку будинку, в якому розташований гуртожиток, і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

2.6. Обладнувати будинок, в якому розташований гуртожиток, спеціальними засобами та пристосуваннями для безперешкодного доступу до нього та всіх його приміщень осіб з обмеженими фізичними можливостями.

2.7. Здійснювати інші заходи, передбачені цим договором а/або законодавством.

3. Наймач зобов`язується:

3.1. Використовувати житлове приміщення за призначенням.

3.2.Забезпечувати належне утримання житлового приміщення не допускати безгосподарного користування ним.

3.3 Підтримувати належний стан житлового приміщення, своєчасно вживати заходів до усунення виявлених недоліків, які пов`язані з наданням житлово-комунальних послуг і виникли з його вини.

3.4. Проводити поточний ремонт житлового приміщення.

3.5. Не допускати руйнування та зміни конструкції житлового приміщення, а також не виконувати роботи з перепланування приміщень і переобладнання інженерних систем будинку, в якому розташований гуртожиток.

3.6. Проводити за власний рахунок ремонт і заміну санітарно-технічних приладів та інженерного обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

3.7. Відшкодовувати збитки, завдані ним та членами його сім`ї житловому приміщенню, в якому проживають інші мешканці гуртожитку, або їх майну.

3.8. Вносити щомісяця до 5 числа наступного періоду плату за житло, якщо інше не встановлено законодавством. За несвоєчасне внесення платежів оплачувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Наймодавець має право один раз на три місяці переглядати та змінювати розмір щомісячної плати за користування житлом, попереджуючи наймача про це не раніше ніж за 2 місяці.

3.9. Укласти в 30-денний термін після підписання договору найму житлового приміщення договір надання житлово-експлуатаційних послуг і договори надання комунальних послуг (теплопостачання, водопостачання, електропостачання і т. д.) з відповідними організаціями.

3.10. Переукласти (продовжити) даний договір на новий термін, або звільнити найняте приміщення після закінчення обумовленого в даному договорі строку.

3.11. Інформувати наймодавця за три місяці про розірвання договору.

3.12. Не порушувати прав та інтересів інших мешканців гуртожитку.

3.13. Дотримуватися правил утримання житлових будинків і прибудинкової території, внутрішнього розпорядку гуртожитку та користування приміщеннями житлових будинків.

3.14. У разі виселення із житлового приміщення передати його адміністрації в належному технічному і санітарному стані.

3.15. Здійснювати інші заходи, передбачені законодавством та/або цим договором.

3.16. Ознайомитися з правилами утримання житлових будинків і прибудинкової території, користування приміщеннями житлових будинків, внутрішнього розпорядку гуртожитку, санітарними і протипожежними правилами.

4. Наймодавець має право:

4.1. Вимагати від наймача своєчасно вносити плату за житло та вживати заходів, які виникли з вини наймача, дотримуватися правил і вимог інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

4.2. Доступу в житлове приміщення для ліквідації наслідків аварій, проведення ремонту, усунення пошкоджень санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів тощо.

4.3. Вживати заходів для відселення наймача та членів його сім`ї, що проживають разом з ним, в інше житлове приміщення, якщо будинок, у якому розташований гуртожиток, перебуває в аварійному стані.

4.4. Вимагати в судовому порядку виселення наймача та членів його сім`ї, що проживають разом з ним, без надання іншого житлового приміщення у випадках, передбачених законодавством, зокрема у разі систематичного пошкодження приміщення, використання його не за призначенням, створення умов, не придатних для спільного проживання з іншими мешканцями гуртожитку, чи несплати за житло протягом двох місяців підряд чи по договорам про надання комунальних послуг.

5.Наймач має право:

5.1.На збереження за ним кімнати у разі тимчасової відсутності його та членів його сім`ї на підставах і в межах строків передбачених законодавством

5.2. Вимагати від Наймодавця своєчасного і якісного виконання комплексу робіт із утриманні житлового будинку, кімнати й прибудинкової території, а також надання комунальних і інших послуг, передбачених договором, при наявності відповідної оплати цих витрат Наймачем.

5.3. Викупити у власника за згодою Наймодавця орендоване приміщення, уклавши договір купівлі-продажу.

Наймач житлового приміщення має також інші права, встановлені цим договором і а/або законодавством.

6.Відповідальність сторін

6.1. Наймодавець, наймач і члени його сім`ї несуть відповідно до законодавства відповідальність за порушення умов цього договору.

7. Заключні умови

7.1. Даний договір може бути розірваний із ініціативи кожної зі сторони при наявності умов і в порядку, передбаченому даним договором і законодавством України.

7.2.Виниклі при виконанні даного договору спори між сторонами вирішуються у встановленому законом порядку.

7.3.Даний договір складений в 2-х екземплярах, один із яких перебуває в Наймодавця, інший - в Наймача.

Договір набуває чинності з дня набрання рішенням законної сили та діє протягом 1 (одного) року.»

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: