Справа № 215/3/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Камбул М.О.,

присяжних: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання секретаря - Паращенко В.Д.,

за участю: представника заявника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» Дніпропетровської обласної ради» про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа: ОСОБА_4,-

СУТЬ СПОРУ:

03.01.2019 представник заявника головний лікар КЗ «КПТД №2» ДОР» ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу ОСОБА_4

Заява мотивована тим, що з 26.01.2015 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на диспансерному обліку в КЗ «КПТД №2» ДОР».

Рішенням ЦЛКК від 26.06.2018 ОСОБА_4 було встановлено діагноз мультирезистентної форми захворювання на туберкульоз, але ОСОБА_4 ухиляється від лікування до теперішнього часу.

Хворий неодноразово викликався на лікування та обстеження дільничною службою КЗ «КПТД №2» ДОР», проте пацієнт до теперішнього часу на прийом не з'явився.

Таким чином, ОСОБА_4, не отримуючи належного лікування, будучи хворим на заразну форму туберкульозу, порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб.

На теперішній час згідно висновку фтизіатричної ЦЛКК ХРТБ №470 від 26.06.2018 хворий ОСОБА_4 є епідемічно небезпечним для оточуючих, має діагноз: МРТБ (26.06.2018) обох легень (дисемінований) Дестр-. МБТ+. М-. К+. Рез 1+ (HR ES) Рез ІІ (-). Гіст 0 Кат 4 (РТБ). Ког 2 (2018) і за станом здоров'я повинен пройти курс лікування строком вісім місяців або до стійкого абацилювання (до повного виліковування) в умовах стаціонару, тому просить ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_4 пройти обов'язковий курс лікування у КЗ «КПТД №2» ДОР» строком вісім місяців до повного абацилювання (повного виліковування).

03.01.2019 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі КЗ «КПТД №2» ДОР» про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа: ОСОБА_4, розгляд справи призначено на 12-00 год. 04.01.2019.

Представник заявника ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Заінтересована особа - ОСОБА_4 в судове засідання не викликався, тому на підставі ч. 1 ст. 345 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати заяву без його участі, оскільки за даними лікарського висновку № 12019 від 06.12.2018 ОСОБА_4 є епідемічно небезпечним для оточуючих.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Як вбачається із заяви та доданих до заяви матеріалів заявником, ОСОБА_4 з 26.01.2015 перебуває на диспансерному обліку в КЗ «КПТД №2» ДОР» з діагнозом: МРТБ (26.06.2018) обох легень (дисемінований) Дестр-. МБТ+. М-. К+. Рез 1+ (HR ES) Рез ІІ (-). Гіст 0 Кат 4 (РТБ). Ког 2 (2018), який був ознайомлений з результатам обстеження, проведена робота роз'яснювального характеру, про необхідність лікування в стаціонарних умовах, але пацієнт всіляко уникає лікування (а.с. 4).

Відповідно до ст. 344 ЦПК України передбачено, що у заяві про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації мають бути зазначені встановлені законом підстави для такої госпіталізації.

Згідно висновку ЛКК КЗ «КПТД №2» ДОР» № 12019 від 06.12.2018, хворий ОСОБА_4 повинен пройти курс лікування строком 8 місяців, або до стійкого абацилювання в умовах стаціонару, тому що є епідемнебезпечним, та становить загрозу для оточуючих (а.с. 3).

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності, спрямованої на протидію виникненню і поширенню захворювання на туберкульоз, забезпечення медичної допомоги хворим на туберкульоз, права, обов'язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері протидії захворюванню на туберкульоз визначено Законом України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 5 липня 2001 року № 2586-III.

Згідно ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Інфекційний контроль за туберкульозом - система організаційних, протиепідемічних та профілактичних заходів, встановлена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоровя, у стандарті інфекційного контролю за туберкульозом, спрямована на запобігання виникненню туберкульозу та зниження ймовірності інфікування мікобактеріями туберкульозу осіб у лікувально-профілактичних закладах, місцях довгострокового перебування людей та проживання хворих на туберкульоз.

Госпіталізація - поміщення особи, хворої на туберкульоз, або особи, стосовно якої існує підозра захворювання на туберкульоз, до стаціонарного відділення протитуберкульозного закладу з метою діагностики, лікування чи ізоляції.

Протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров'я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.

Ізоляція - відокремлення від оточуючих особи, хворої на заразну форму туберкульозу, з метою унеможливлення передачі інфекції іншим особам, надання медичної допомоги та здійснення контролю за дотриманням протиепідемічного режиму цією особою.

Відповідно до частини третьої статті 20 цього Закону, хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобовязані дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування та проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди і обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я, дотримуючись вимог протиепідемічного режиму.

Згідно ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз»,у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих

Зі змісту заяви та доданих матеріалів до неї вбачається, що ОСОБА_4 ухиляється від лікування мультирезистентної форми захворювання на туберкульоз, будучи проінформованим про його стан здоров'я та повідомленим про необхідність проходження курсу лікування, він залишив відділення і до теперішнього часу у закладі не з'являється, чим порушує протиепідемічний режим, але до матеріалів заяви не було додано доказів того, що хворий повідомлявся, викликався до закладу.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з порушенням строків встановлених ст. 344 ЦПК України, згідно норм якої, в разі виявлення порушення хворим на заразну форму туберкульозу протиепідемічного режиму заява подається протягом 24 годин.

Так, заявник звернувся до суду 03.01.2019, у ОСОБА_4 було виявлено мультирезистентну форму захворювання на туберкульоз 26.06.2018, тобто через шість місяців після виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму.

Також, Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, статтею 8 передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося згідно із законом, не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення ЄСПЛ у справі Ельсхольц проти Німеччини (Elsholz v. Germany), заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Таким чином, особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Тобто втручання повинно бути на підставі закону, що означає в установлений законом строк 24 години, саме тоді воно може мати легітимну мету та бути необхідним в демократичному суспільстві.

Якщо втручання в право на приватне та сімейне життя відбувається з порушенням закону, то всі інші заходи втрачають сенс.

Оскільки заявником порушено визначені ст. 344 ЦПК України строки звернення до суду з заявою та не надано доказів про ухилення ОСОБА_4 від проходження лікування, також суду не надано доказів належного виклику ОСОБА_4 на лікування до закладу, відсутні дані про стан його здоровя на час розгляду справи, тому суд вважає,що слід відхилити заяву КЗ «КПТД №2» ДОР» про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого.

Керуючись ст.ст. 1, 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», ст.ст. 263, 265, 293, 294, 343-346 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відхилити заяву Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» Дніпропетровської обласної ради» про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа: ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський районний суд міста ОСОБА_6 до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 01 лютого 2019 року.

СУДДЯ:

ПРИСЯЖНІ: