ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 січня 2019 року

м. Харків

справа № 629/805/18

провадження № 22ц/818/128/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової І.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Територіальна громада міста Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області,

третя особа - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційна скаргу Лозівської міськрайонної прокуратури Харківської області на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2018 року в складі судді Каращука Т.О.,

у с т а н о в и в:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Територіальної громади міста Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області, третя особа - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, про визнання права власності на нежитлове приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилась спадщина на самочинно збудовану нежитлову будівлю об'єкта торгівлі літ. «А-1», ганок з пандусом літ. «а», погріб літ. «Б», вбиральню літ. «У», огорожу літ. «№ 1 - № 3» загальною площею 71,0 кв. м. АДРЕСА_1. Спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка є лише вона.

Після звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті чоловіка на вказане нерухоме майно 14 вересня 2015 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. за реєстровим № 20/2014 посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким вона є власницею земельної ділянки площею 0,0618 га, кадастровий номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг (для будівництва об'єкта торгівлі). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 43772855.

Постановою приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявської О.О. від 01 лютого 2018 року № 50/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену нежитлову будівлю після смерті ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують належність майна спадкодавцю. Вона не може оформити право власності на даний об'єкт нерухомості, а тому просила визнати за нею право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю об'єкта торгівлі літ. «А-1», ганок з пандусом літ. «а», погріб літ. «Б», вбиральню літ. «У», огорожу літ. «№ 1 - № 3» загальною площею 71,0 кв. м. АДРЕСА_1 з подальшою здачею вказаного об'єкта нерухомості до експлуатації.

12 березня 2018 року Кінзбурська Вікторія Олександрівна - представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що визнання в судовому порядку права власності на об'єкт будівництва не позбавляє особу обов'язку введення його в експлуатацію. Докази на підтвердження наявності у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку відсутні.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю об'єкта торгівлі літ. «А-1», ганок з пандусом літ. «а», погріб літ. «Б», вбиральню літ. «У», огорожу літ. «№ 1 - № 3» загальною площею 71,0 кв. м. АДРЕСА_1 з подальшою здачею вказаного об'єкта нерухомості до експлуатації.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Оскільки порушення прав інших осіб та будівельних норм не виявлено, суд першої інстанції вважав, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

31 серпня 2018 року Лозівська міськрайонна прокуратура Харківської області звернулась до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не з'ясовано, чи звертався позивач до компетентних органів, які уповноважені розглядати питання, пов'язані з виникненням права власності на самочинне будівництво, та не звернув уваги, що експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Зазначає, що рішення ухвалено без врахування роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» та Інформаційного листа ВССУ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

05 жовтня 2018 року вказана апеляційна скарга передана до Харківського апеляційного суду.

11 грудня 2018 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_1 подав до Харківського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однією зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (по. 2), 5447/03 параграф 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02 параграф 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, параграф 45, ЄСПЛ, в06 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-У1 «Про прокуратуру».

У частині 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обгрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Тлумачення частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити), причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний попередити, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду.

Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 687/379/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 911/360/17.

У своїй апеляційній скарзі Лозівська міськрайонна прокуратура Харківської області посилалася на те, що оскаржуваним рішенням порушуються інтереси держави, в основі яких лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 був власником земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, Серія НОМЕР_2 виданого Лозівскьою міською радою Харківської області 27 вересня 2012 року на підставі Рішення ХХХУ1 сесії У1 скликання Лозівської міської ради Харківської області від 23 серпня 2012 року № 686, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землю, договорів оренди землі за № 00389.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 входить самочинно збудована нежитлова будівля об'єкта торгівлі літ. «А-1», ганок з пандусом літ. «а», погріб літ. «Б», вбиральня літ. «У», огорожа літ. «№ 1 - № 3» загальною площею 71,0 кв. м. АДРЕСА_1.

Єдиною спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка є дружина померлого ОСОБА_1

14 вересня 2015 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О.О. за реєстровим № 20/2014 посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким позивач є власницею земельної ділянки площею 0,0618 га, кадастровий номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг (для будівництва об'єкта торгівлі). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 43772855.

Постановою приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявської О.О. від 01 лютого 2018 року № 50/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену нежитлову будівлю після смерті ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують належність майна спадкодавцю.

Згідно з Довідкою Відділу містобудування, архітектури та земельних відносин від 26 жовтня 2017 року № 363 розташування самочинно збудованої нежитлової будівлі об'єкту торгівлі АДРЕСА_1 відповідає вимогам Державних будівельних норм.

Із Звіту про проведення технічного обстеження, складеного 16 листопада 2017 року експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_7, вбачається, що даний об'єкт нерухомості готовий до експлуатації.

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на самочинно збудований об'єкт нерухомого майна у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2

Нежитлова будівля об'єкту торгівлі АДРЕСА_1 введена в експлуатацію згідно з Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації Серії ХК№53, виданою Держбудінспекцією України 14 вересня 2018 року (а. с. 145).

Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області є самостіною юридичною особою і має самостійно представляти свої інтереси як орган, до повноважень якого входить зобов'язання вирішувати питання щодо прийняття об'єкта до експлуатації. Однак до суду з апеляційною скаргою цей орган не звертався.

З урахуванням викладеного, підстав для представництва прокурора інтересів держави немає, оскільки прокурор здійснює представництво виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»), а такі підстави ним не доведені.

За відсутності підстав для представництва прокурора на оскарження в апеляційному порядку судового рішення апеляційне провадження за апеляційною скаргою Лозівської міськрайонної прокуратури Харківської області підлягає закриттю з підстав, передбачених 362 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 362, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Лозівської міськрайонної прокуратури Харківської області на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2018 року закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова