Справа № 466/601/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі :

головуючого - судді Донченко Ю.В.

при секретарі - Окілко В.М.

розглянувши подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України,-

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2. Подання мотивує наступним, на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавче провадження № 46146022 з виконання виконавчий лист № 2-172/10 виданий 01.03.2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором в сумі 77615 дол. США 35 центів, що в еквіваленті до національної валюти становить 620868,47 гри, судовий збір в розмірі 1700,00 гри та судові витрати на ІТЗ в розмірі 30,00 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2, дата народження 06.06.1986, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавцем 23.01.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п'ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності - відсутнє. Боржник має відкриті рахунки у ПАТ КБ "Приват Банк", єдиним доходом є соціальна допомога.

Виконавцем (23.07.2018) на адресу боржника надсилався виклик (копії додаються) щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклик не з'явилась, про причини неявки не повідомила виконавця. Боржник з'явилась 12.12.2018 у відділ тільки після накладення арешту на її рахунки у ПАТ КБ "Приват Банк", ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження та надала письмові пояснення щодо несплати боргу.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 29.10.2018 повідомлено що відомості про те, що ОСОБА_2, дата народження 06.06.1986р., перетинала державний кордон України - відсутні. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, просить подання задовольнити.

За приписами частини четвертої статті 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, подав письмове клопотання про розгляд подання у його відсутності.

Сторони та заінтересовані особи в судове засідання не викликались.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги державного виконавця, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду подання, встановив наступне.

З матеріалів подання вбачається, що на виконанні у на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавче провадження 46146022 з виконання виконавчий лист № 2-172/10 виданий 01.03.2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором в сумі 77615 дол. США 35 центів, що в еквіваленті до національної валюти становить 620868,47 гри, судовий збір в розмірі 1700,00 гри та судові витрати на ІТЗ в розмірі 30,00 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2, дата народження 06.06.1986, РНОКПП НОМЕР_1.

Державним виконавцем 23.07.2018 на адресу боржника ОСОБА_2 скеровувались виклики щодо її явки до виконавця для надання пояснень щодо невиконання судового рішення.

13.11.2018 року Державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника.

Станом на день подачі подання боржником постанову суду не виконано підтвердження про його виконання не надано, дії боржника щодо не виконання вимог державного виконавця з метою перевірки майнового стану боржника за його місцем проживання свідчать про ухилення від виконання рішення.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)до виконання зобов'язань.

Згідно п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов'язань.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 441 ЦПК України за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначенні обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України, доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до положення ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За змістом ч. 4 ст. 441 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Стаття 6 цього Закону передбачає, що за наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Суду не надано доказів щодо наявності у боржника закордонного паспорту, або наявності у компетентних органів заяви боржника про отримання такого, не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник має намір виїхати за кордон тимчасово або на постійне місце проживання, перетину кордону, а також те що не застосування таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, до подання не долучено жодних доказів, з яких можливо було б зробити висновок чи дійсно мало місце ухилення боржника від виконання рішення суду, яке полягає в тому, що він вчиняє будь-які свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні при тому, що виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Відсутні такі відомості й у змісті подання.

Окрім того як вбачається із подання обов"язок є солідарним, однак виконавцем не представлено жодного документу щодо стану виконання рішення суду, іншим боржником та в судовому засіданні державний виконавець зазначила, що нею не здійснювалась перевірка, щодо виконання рішення суду боржником ОСОБА_3.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.441, 258-261 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4