Справа № 146/1523/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" січня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Слободянюк Т.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у смт Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 14 липня 2009 року у виконавчому комітеті Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 5.

Від спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, подальше сімейне життя не склалося та рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

Крім того, рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 травня 2010 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що на даний час на законодавчому рівні збільшено прожитковий мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина не вистачає, тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Станом на 29 січня 2019 року відзив на позов від відповідача ОСОБА_2 до Томашпільського районного суду Вінницької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі останній був належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, заперечень на позов не подав.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 280 ЦПК України.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку зтаких підстав.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 14 липня 2009 року у виконавчому комітеті Антонівської сільської ради Томашпільского району Вінницької області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 5, який рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2012 року було розірвано (а.с.4).

Від проживання у шлюбі у сторін 22 вересня 2009 року народився син ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-АМ № 150506, виданого 09 жовтня 2009 року Пеньківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області (а.с. 6).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області від 30 серпня 2018 року № 392 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1 (а.с. 7).

На підставі виконавчого листа у справі № 2-232/2010 від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, на користь ОСОБА_1, стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття(а.с. 5).

Таким чином, судом встановлено, що матеріальне становище стягувача аліментів та неповнолітньої дитини змінилося, так як дитина з кожним роком потребує все більше грошей на утримання, а розмір стягуваних аліментів суперечить ч. 2 ст. 182 СК України, оскільки дана сума є меншою ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки станом на 01.12.2018 року розмір прожиткового мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн, тобто, мінімальний розмір аліментів не може бути меншим за 1013,50 грн.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року №2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями частини першої статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо зміни розміру аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні сина, взаємний обовязок батьків по його утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим змінити розмір стягуваних аліментів на утримання дитини, та встановити їх в розмірі 1200 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80, 180, 182, 183, 185, 199 СК України, ст. ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 244, 263, 273, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Збільшити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягується за рішенням Томашпільського районного суду від 25 травня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_1,жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, жительки с. Антонівка, пров. Миру, 11 Томашпільського району Вінницької області аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішення законної сили.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Томашпільського районного суду Вінницької області по цивільній справі № 2-232/2010 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - відкликати після набрання даним рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6