Справа № 449/240/18 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/1790/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

адвоката ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, який був визначений до стягнення з нього на користь ОСОБА_3 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,заочним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що визначені раніше аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина є занадто великими, оскільки на даний час матеріальне становище позивача погіршилося, він має на утриманні ще двох малолітніх дітей, немає особистого доходу і є безробітним (а.с. 3-6).

Відповідачка ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, у якій просила суд: 1) змінити розмір аліментів, а саме - ухвалити про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно; 2) стягнути з ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 13 455 грн. 41 коп., а також 3) стягувати з ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина в розмірі 600 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовуються тим, що позивачка з 17.07.2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого в них народився син ОСОБА_6. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2015 року визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 із ОСОБА_3, а рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області вирішено стягувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/3 в частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення відповідачем не оскаржувалося, однак відповідач злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини і весь тягар по утриманню сина позивачка несе самостійно. Відповідно до консультативного висновку з дитячої поліклініки ДУ «Інститут ПАГ НАМИ України» від 06.04.2018 року син є часто хворіючою дитиною, внаслідок чого потребує лікування та щорічного оздоровлення. Крім цього, син відвідує гуртки, оплату за які вона здійснює самостійно.

Внаслідок злісного ухилення відповідача від утримання сина станом на 14.03.2018 року утворилася велика заборгованість по аліментах - у сумі 13 455 грн. 41 коп. Неустойка за весь період виникнення даної заборгованості значно перевищує суму заборгованості, відтак підлягає стягненню сума пені в розмірі 13 455 грн. 41 коп., що не перевищує 100 відсотків від суми заборгованості у відповідності до вимог ст. 196 СК України (а.с. 38-40).

Оскаржуваним рішенням у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Зустрічний позов частково задоволено.

Ухвалено змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа від 06.06.2016 року № 449/134/16-ц, що видав Перемишлянський районний суд Львівської області, та стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 20 квітня (дня подання даного позову) і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 6 839 грн. 45 коп.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн. на один місяць до досягнення дитиною повноліття .

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Ухвалено, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (а.с. 101-106).

Дане рішення оскаржив ОСОБА_7.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким його позовні вимоги за первісним позовом задовольнити, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом відмовити, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що твердження ОСОБА_3 про те, що весь тягар по утриманню сина вона несе самостійно, жодними доказами не підтверджено.

Вважає, що судом не було дано належної оцінки тому, що ОСОБА_3 проживає у м. Києві, де і орендує квартиру.

Стверджує, що він давав аліменти сину і останній витрачав їх на свої потреби, оскільки аліменти є власністю дитини.

Вважає, що судом не було дано належної оцінки тому, що рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року про стягнення з нього аліментів було заочним і при його ухваленні було враховано лише доводи матері дитинми, а також тому, що на даний час у новому шлюбі він має на утриманні ще двоє дітей, 2016 та 2017 років народження.

Вважає, що доводи ОСОБА_3 про її додаткові видатки на утримання сина належними та допустимими доказами не є підтвердженими (а.с. 115-125).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2015 року місцем проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено з матір'ю - ОСОБА_3 (а.с. 76-79).

Заочним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно - починаючи з 03.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10).

В ході апеляційного розгляду справи апелянт ОСОБА_4 визнав, що заяви до суду про перегляд вище згаданого заочного рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року він не подавав, однак це рішення суду у повному обсязі не виконував, в результаті чого у нього станом на 13.04.2018 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 6 839 грн. 45 коп., що стверджується відповідним розрахунком державного виконавця (а.с. 66).

Апеляційна скарга не містить розрахунків чи інших доводів на спростування, як розрахунків державного виконавця стосовно заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів, так і висновків суду про стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі згаданої заборгованості, а саме: у розмірі 6 839 грн. 45 коп., а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в цій частині є відсутні.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як на підставу для зменшення розміру аліментів з 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_4, присудженого судом вище згаданим рішенням від 21.04.2016 року, до 1/6 частки від його заробітку (доходу) позивач ОСОБА_4 зазначає народження у нього у 2016 та 2017 роках в іншому шлюбі сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_11.

В той же час, ОСОБА_4, як у поданих ним позові і апеляційній скарзі, так і в ході апеляційного розгляду справи, зазначав, що він ніде не працює, є безробітним і (відповідно) жодних заробітків та доходів не має.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_4 також визнав, що в центрі зайнятості, як особа, яка шукає роботу, він на обліку не перебуває.

Про відсутність у ОСОБА_4 офіційних доходів свідчать і розрахунки державного виконавця стосовно заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів, з яких вбачається, що розмір аліментів, які підлягають до стягнення з нього, визначається розрахунковим методом: як з особи, яка офіційно ніде не працює (а.с. 23, 35, 66).

Такі протиріччя у заявлених позовних вимогах, а саме: вимогу зменшення розміру аліментів з 1/3 частки від заробітку (доходу) до 1/6 частки від заробітку (доходу) - за повної відсутності протягом тривалого часу і по даний час такого заробітку (доходу) - позивач (апелянт) ОСОБА_4 в ході апеляційного розгляду справи пояснив своїми планами на майбутнє працевлаштуватися і у цьому випадку (майбутнього працевлаштування) стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частки від заробітку (за наявності у нього на утримання ще двох малолітніх дітей) він вважає завищеним.

За змістом статті 192 СК України, розмір аліментів може бути зменшено або збільшено за наявності умов, які зазначені у цій статті, які вже наступили, а не можуть наступити у майбутньому.

Відтак, за вище наведених обставин, суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_4 у задоволенні його вище згаданої позовної вимоги про зменшення частки від заробітку (доходу) платника аліментів, яка підлягає до стягнення з останнього на утримання його малолітнього сина, правомірно задовольнивши при цьому позовну вимогу матері дитини про визначення мінімального розміру цих аліментів у розмірі що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це і передбачено частиною 2 статті 182 СК України.

Доводи апеляційної скарги і в цій частині висновків суду не спростовують, а тому до уваги прийматися не можуть.

Частиною 1 ст.185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а частиною 2 ст. 185 СК - що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Задоволення позовної вимоги за зустрічним позовом про стягнення з батька дитини додаткових витрат на утримання цієї дитини в розмірі 600 грн. на місяць до досягнення нею повноліття суд мотивував тим, що мати дитини особисто понесла додаткові витрати у зв'язку з відвідуванням сином індивідуальних курсів англійської мови, а також тим, що дитина «потребує лікування та щорічного оздоровлення».

Позовну вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину щомісячно в розмірі 600 грн. позивачка за зустрічним позовом обґрунтовує твердженням про те, що «на даний час дитина відвідує курси англійської мови. Вартість індивідуальних уроків складає 1 200 грн. на один місяць. Такі заняття (позивачка за зустрічним позовом) планує продовжувати до досягнення дитиною повнолітня» (а.с. 39), в підтвердження чого долучає до матеріалів справи фотокопію (без будь-якого її засвідчення) довідки № 83 від 5 квітня 2018 року, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9, про те, що ОСОБА_5 «у період з 2 квітня 2018 року по теперішній час відвідує курси англійської мови. Вартість індивідуальних уроків складає 1200 грн. на місяць» (а.с. 32).

Будь-яких доказів про фактичне понесення ОСОБА_3 витрат по оплаті занять сина з англійської мови (згідно вище згаданої довідки - протягом 4 днів: з 02 по 05.04.2018 року), а саме: фіскальних чеків, квитанцій тощо, в обґрунтування позовної вимоги про стягнення з відповідача щомісячно по 600 грн. додаткових витрат ОСОБА_3 до суду подано не було.

Так само, як матеріали справи не містять доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, понесення ОСОБА_3 витрат на «лікування та щорічне оздоровлення» дитини.

Відтак, у суду не було правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат на утримання малолітнього сина в розмірі 600 грн. на місяць.

З урахуванням вище наведеного оскаржуване рішення в частині задоволення позовної вимоги за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат на утримання малолітнього сина підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення - про відмову ОСОБА_3 у задоволенні цієї позовної вимоги за її недоведеністю, що не перешкоджає повторному зверненню до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину - за умови підтвердження цієї позовної вимоги належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат на утримання неповнолітньогосина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

В решті рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 січня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.