Справа № 127/7910/19
Провадження № 2/127/1095/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистої приватної власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області в березні 2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позов мотивований тим, що 10.09.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. За час шлюбу їх сім`я отримала у приватну власність квартиру в багатоквартирному будинку, яка була приватизована на ім`я дружини ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим виконком Вінницької міської ради видав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 кв.м. Свідоцтво на ім`я ОСОБА_2 № 2314 від 14.10.2010 року, яке зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.12.2010 року.

Проте спільне життя не склалося і ОСОБА_2 ініціювала розлучення, подавши позов до суду.

Позивач зазначає, що вони з відповідачем розпочали проживати у цивільному шлюбі з 10.03.1999 року, впродовж 20 років фактичного спільного сумісного життя, вони проживали разом, мали дійсні шлюбні права та обов`язки подружжя, спільний бюджет, разом виховували дочку відповідача ОСОБА_3 .

За 20-річний період фактичного подружнього життя й по даний час дружина ОСОБА_2 працює водієм трамваю Трамвайно-тролейбусного ДЕПО м. Вінниці, завдяки чому мала житло в службовому гуртожитку та перебувала зареєстрованою в черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умво.

З 1999 року по 2014 рік ОСОБА_1 разом в якості чоловіка проживав з ОСОБА_2 в службовому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з цим в 2000 році ОСОБА_1 продав належну йому на праві власності за договором дарування квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 7500,00 доларів США,

Отримані кошти від продажу спочатку інвестував у купівлю автобуса «Богдан» на якому працював та який продав у 2002 році. У 2006 році ОСОБА_1 об`єднавшись з ОСОБА_4 , спільно придбали автомобіль MAN 19.414 FLT, який продали у 2007 році, за результатами чого від продажу ОСОБА_1 отримав 11000 доларів США своєї частки.

З 2007 року по 2010 роки вказана сума коштів зберігалася ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 для інвестування в поліпшення сімейних житлових умов, до моменту коли настане черга ОСОБА_2 на таке поліпшення.

Відповідно з настанням черги ОСОБА_2 внесла кошти ОСОБА_1 від свого імені для інвестування в будівництво.

З 28.09.2009 року по 18.02.2014 року ОСОБА_1 працював у м. Москва на підприємстві «Мосгортранс».

У зв`язку з вищенаведеним ОСОБА_1 звернувся до суду та просив розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне сумісне майно подружжя, яке складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 кв.м. в рівних частках та припинити право спільної сумісної власності. Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 кв.м.

До початку розгляду справи по суті відповідач подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання особистої приватної власності на квартиру.

Позов мотивований тим, що 10.09.2010 року сторони зареєстрували шлюб.

Спірна квартира АДРЕСА_1 а не була отримана ОСОБА_2 в порядку приватизації, а набута у зв`язку з укладенням договору № Л608 про участь у фонді фінансування будівництва від 30.06.2009 року укладеного між ОСОБА_2 та АКБ «Аркада».

Відповідо до п. 1.1 договору ОСОБА_2 на підставі Правил фонду фінансування будівництва за програмою УКБ Вінницької міської ради дала згоду на участь у ФФБ та передає кошти банку в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування. Відповідно до п. 1.9 договору об`єкт будівництва житловий будинок, що споруджується УКБ Вінницької міської ради за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 зазначає, що договір № Л608 про участь у фонді фінансування будівництва був укладений нею 30.06.2009 року, а зареєстрували шлюб сторони 10.09.2010 року.

На виконання взятих на себе зобов`язань позивачем були внесені грошові кошти по договору № Л608 про участь у фонді фінансування будівництва від 30.06.2009 року.

ОСОБА_2 зазначає, що за рахунок своїх особистих коштів було про інвестовано в спірну квартиру в період до укладення шлюбу з відповідачем, а отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру позивачем та реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.10.2010 року не може бути підставою для визнання даної квартири спільною сумісною власністю подружжя.

У зв`язку з вищенаведеним ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом та просила визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов із зміненими підставами позову підтримали, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 проти первісного позову заперечує повністю, зустрічну позовну заяву підтримує та просить її задовольнити у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила що ОСОБА_1 розпочав спільно проживати з її матір`ю ОСОБА_2 та з нею у 1999 році. Позивач ОСОБА_1 вів її до першого класу. Коли ОСОБА_1 почав проживати спільно з ОСОБА_2 , у нього була квартира поблизу м`ясокомбінату, яка не подобалась ОСОБА_2 і він її продав, частину грошей відклав, а за якусь частку придбав грузовий автомобіль із знайомим. Свідок зазначає, що батько постійно працював, працював далекобійником, потім працював у м. Києві, постійно забезпечував їх сім`ю. Приблизно у 2010 році матері та її колегам у трамвайно тролейбусному управлінні запропонували взяти муніципальне житло, перший внесок був 30%, а іншу суму розбили на рік. Батько ОСОБА_1 вирішив продати автомобіль, щоб сплатити тих 30% від суми і щомісяця сплачувати. Згодом батько поїхав до Москви та працював там водієм автобусу, часто працював у дві зміни і щомісяця передавав матері кошти аби вона сплачувала за квартиру. Після того, яка батько виплатив за квартиру, останній продовжував там працювати, адже потрібно було зробити там ремонт та облаштувати житло. Також свідок пояснила, що усі 20 років, що вона знає свого батька, він жив для них із матір`ю, робив все для того, щоб вони жили чудово.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_1 проживав в шлюбі з ОСОБА_2 з 1999 року і за цей час він продав квартиру, а в подальшому ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 придбали автомобіль MAN і коли треба було внести заставу на квартиру, вони продали даний автомобіль. За результатами чого від продажу ОСОБА_1 отримав 11000,00 доларів США і вніс кошти на квартиру.

Свідок ОСОБА_8 , який являється батьком ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що його син проживав із ОСОБА_2 з 1999 року по 2019 рік. Останні взяли квартиру на виплату. За перший внесок ОСОБА_1 вніс 11000,00 доларів США. ОСОБА_1 продав квартиру по АДРЕСА_3 і їм не вистачало на перший внесок 2000,00 доларів США, які батько ОСОБА_8 їм дав. Згодом син ОСОБА_1 працював у Москві, висилав зароблені гроші ОСОБА_2 .

По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10.09.2010 року уклали шлюб, актовий запис № 19, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.09.2010 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10.09.2010 року виконавчим комітетом Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис 19.

14.10.2010 року виконком Вінницької міської ради видав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 кв.м. Свідоцтво видано на ім`я ОСОБА_2 № 2314 від 14.10.2010 року, яке зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.12.2010 року.

30.06.2009 року ОСОБА_9 та Акціонерний комерційний банк "Аркада", відповідно до ЗУ "Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" уклали цей договір про участь у фонді фінансування будівництва.

Відповідо до п. 1.1 договору ОСОБА_2 на підставі Правил фонду фінансування будівництва за програмою УКБ Вінницької міської ради дала згоду на участь у ФФБ та передає кошти банку в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування. Відповідно до п. 1.9 договору об`єкт будівництва житловий будинок, що споруджується УКБ Вінницької міської ради за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, квартира придбана в період перебування сторін у шлюбі, тобто вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині.

Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача за первісним позовом, про те, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, які нею отримані до реєстрації шлюбу, виходячи з наступного.

Відповідачем за первісним позовом не доведено походження коштів, за яким вона вносила по договору № Л608 про участь у фонді фінансування будівництва.

Згідно довідки № 0053 від 16.05.2006 року позивач ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 разом із сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Суд бере до уваги твердження свідка ОСОБА_7 , яка являється донькою ОСОБА_2 , яка підтвердила, що ОСОБА_1 розпочав спільно проживати з нею та з її матір`ю ОСОБА_2 у 1999 році. Також дане підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_8 .

Як вбачається з копії договору купівлі продажу від 07.12.2002 року позивач ОСОБА_1 продав ОСОБА_10 , ОСОБА_11 квартиру під номером АДРЕСА_5 .

В період шлюбу відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 працював у м. Москві, Російська Федерація на підприємстві «Мосгортранс», що підтверджується записами в трудовій книжці.

Як вбачається з виписки про отримання грошових коштів ОСОБА_2 по системі «Аваль-Експрес», то остання за період з 22.01.2010 року по 13.02.2014 року отримала від ОСОБА_1 42300,00 доларів США. На переконання суду сукупність досліджених в судовому засіданні обставин свідчить, що дані кошти, зокрема в тому числі також, витрачались на придбання квартири та в подальшому на її оздоблення.

Сторони по справі не посилались на наявність фактів зі сторони будь-кого з них щодо не дбання про матеріальне забезпечення сім`ї, приховування, знищення чи пошкодження спільного майна, в тому числі спірного, витрачання його на шкоду інтересам сім`ї, що могло б зменшити частику одного з них у спірному майні в контексті ч. 2 ст. 70 СК України.

Інших доказів, які б мали істотне значення для вирішення спору, сторонами не надано.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання особистої приватної власності.

Керуючись ст.ст. 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, задовольнити.

Розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне сумісне майно подружжя, яке складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 кв.м. в рівних частках та припинити право спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 кв.м.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистої приватної власності на квартиру відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовами ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовами ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя