Справа № 487/6477/18
Провадження № 4-с/487/18/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

01.10.2018 року представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №43170250 з виконання виконавчого листа №2-3-3828/2007 від 13.11.2007 року виданого Заводським районним судом м. Миколаєва. В обґрунтування скарги заявник стверджує, що постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною, оскільки, строк встановлений законом для предявлення виконавчого документу до виконання закінчився, місцем виконання рішення суду є Центральний ВДВС ММУЮ.

До судового засідання представник заявника не зявився, в заяві просив розглядати справу без його участі за наявними в матеріалах справи документами.

Представник Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, стягувача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до судового засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, судом встановлено:

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

07.05.2014 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43170250 з виконання виконавчого листа по справі № 2-3-3828/2007 виданого 13.11.2007 Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості по кредиту в сумі 800433,08 грн. Адреса боржника: АДРЕСА_1. Документ вступив в законну силу 13.11.2007 року. Заява про примусове виконання подана 05.05.2014 року.

Відповідно до пункту 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02 червня 2016 № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, оскільки виконавчий лист по зазначеній скарзі виданий 13.11.2007 року, заява про примусове виконання подана 05.05.2014 року, суд прийшов до висновку, що дані правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від від 21.04.1999 № 606-XIV , який діяв на час їх виникнення.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 р. N 606-XIV- далі Закон) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання переривається, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Тобто, строк встановлений Законом, для предявлення виконавчого документу до виконання закінчився.

Згідно ч.1 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно ст.24 Закону державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, державний виконавець не має законних підстав для самостійного поновлення пропущеного строку, зазначене питання може бути вирішене по суті виключно судом, який видав виконавчий документ, з врахуванням поважності причин, за якими пропущено строк, в тому числі факту переривання пропущеного строку.

Крім того, згідно ч. 1 ст.20 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

В виконавчому документі зазначено місце проживання боржника - АДРЕСА_2, однак фактично на момент відкриття виконавчого провадження місцем реєстрації боржника є м. Миколаїв, Центральний район, вул.Бузьська, 76.

Згідно п.4 ч.1 ст.26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Таким чином, постанова органу ДВС винесена з порушенням вимог ст.ст. 20, 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не за місцем виконання виконавчого документу.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження» надає гарантії прав фізичним і юридичним особам у виконавчому провадженні. Так, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. В обов'язки державного виконавця входить роз'яснення особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхніх права згідно з вимогами Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» правом оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження наділені сторони та інші учасники виконавчого провадження.

Згідно ч.1, ч.2 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати Постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження № 431790250 від 07.05.2014р. з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-3-3828/2007, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 13.11.2007 року.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, яка вступила в дію з 15.12.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: В.О. Гаврасієнко