Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 208/413/16-ц

провадження № 61-23324св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Нива-2000»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року у складі судді: Похвалітої С. М., та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М. Баранніка О. П. Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро» (далі - ТОВ «Унірем-Агро») звернулось із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна.

Первісний позов обґрунтований тим, що 06 травня 2010 року в результаті біржових торгів укладено біржові контракти між членами Товарної біржі «Центральна товарна біржа» з боку ТОВ «Унірем-Агро» та ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» з боку покупця ТОВ «Будмикс» про продаж згідно біржового контракту № ТЗ/36/02 автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, тип легковий седан В, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ТОВ «Унірем-Агро» до ТОВ «Будмикс» про визнання недійсними біржових контрактів та зобов'язання повернути майно, позов задоволено, а саме визнано недійсним біржовий контракт № ТЗ/36/02 укладений 06 травня 2010 року. Під час розгляду справи судом було встановлено, що ухвалою від 24 березня 2015 року суд припинив провадження у справі про банкрутство, зазначивши, що грошові вимоги до ТОВ «Унірем-Агро» ініціюючого кредитора ТОВ «Декорцветграніт» не мали ознаки безспірності. Скасування постанови у зв'язку з її переглядом призводить до того, що особа вважається такою, яка не набула права та обов'язків ліквідатора, відповідно й правочини, які були вчинені такою особою є такими, що вчинені без достатнього обсягу цивільної дієздатності. Відповідно до відповіді Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області № 4889 від 28 липня 2015 року автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, тип легковий седан В, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_1

ТОВ «Унірем-Агро» просив зобов'язати відповідача ОСОБА_1 повернути ТОВ «Унірем-Агро» автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, тип легковий седан В, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_1.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ТОВ «Унірем-Агро» про відшкодування витрат, пов'язаних з поліпшенням автомобіля на суму 74 050 грн.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що, що 29 квітня 2014 року автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, тип легковий седан В, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 номерний знак НОМЕР_1 був придбаний ним у ТОВ «Будмикс» відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 405435 за суму 30 000 грн та був непридатний до експлуатації. В період з 29 квітня 2014 року по сьогоднішній день відповідачем було здійснено поліпшення автомобіля без якого він не міг функціонувати на суму 74 050 грн.

ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Унірем-Агро» на його користь відшкодування витрат, пов'язаних з поліпшенням автомобіля, на суму 74 050 грн.

Рішенням Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 28 листопада 2016 року позовні вимоги ТОВ «Унірем-Агро» задоволено, зобов'язано ОСОБА_1 повернути ТОВ «Унірем-Агро» автомобіль «CHEVROLET AVEO», номерний знакНОМЕР_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Унірем-Агро» про відшкодування понесених на автомобіль витрат відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоспірний автомобіль вибув з володіння поза волею ТОВ «Унірем-Агро», шляхом продажу в межах справи про банкрутство № Б38/124-09, яка була порушена незаконно, у зв'язку з чим ліквідатор ТОВ «Унірем-Агро» не мав право відчужувати вказане майно, та враховуючи вимоги статті 388 ЦК України, вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро» автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, тип легковий седан В, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 номерний знак НОМЕР_1 підлягають задоволенню.

При відмові в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції зробив висновок, що не надані докази в підтвердження технічної несправності автомобіля під час придбання автомобіля, не надані будь-які акти про технічні несправності або пошкодження автомобіля CHEVROLET модель AVEO, тип легковий седан В, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_1. Окрім цього, з наданих суду накладних про придбання запасних частин на загальну суму 74 050 грн не можливо встановити, чи були вони придбані для автомобіля CHEVROLET модель AVEO, та чи були вони придбані відповідачем, оскільки одержувачем є ТОВ «Нива-2000».

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову відхилено. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 листопада 2016 року в оскарженій частині залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що доказів відсутність яких стала підставою для відмови у зустрічному позові ОСОБА_1 не було додано і до апеляційної скарги. При розгляді справи апеляційним судом представником ОСОБА_1 заявлено клопотання про долучення до справи нових доказів: укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Будмикс» договору купівлі-продажу автомобіля та акту прийому-передачі автомобіля 29 квітня 2014 року, у залученні яких відмовлено. В апеляційній скарзі відсутні посилання на вказані докази, суду першої інстанції не було заявлено ні про їх залучення, ні взагалі про їх існування, а названі причини їх неподання не зумовлені поважними причинами. Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на не врахування судом ринкової вартості автомобіля у сумі 70847, 18 грн за висновком суб'єкта оціночної діяльності від 14 червня 2016 року порівняно з придбанням ним автомобіля за 30000 грн не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена ціна автомобіля визначена за домовленістю сторін договору і не свідчить про його дійсну вартість на момент придбання.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржені рішення в частині відмови ОСОБА_1 в задоволені зустрічних позовних вимог скасувати та задовольнити зустрічний позов. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 придбав автомобіль у непридатному для використання стані, відразу передав автомобіль своєму підприємству в оренду за плату, а останнє прийняло його в оренду у непридатному для використання стані фактично не для використання, а з метою ремонту. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, а тому має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Всі необхідні докази було надано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що постановою господарського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2010 року ТОВ «Унірем-Агро» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора. У процесі ліквідації 06 травня 2010 року в результаті біржових торгів укладено біржовий контракт № ТЗ/36/02 між членами товарної біржі «Центральна товарна біржа» з боку ТОВ «Унірем-Агро» та ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» з боку покупця ТОВ «Будмикс» про продаж автомобіль «CHEVROLET AVEO», тип легковий седан В, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3, номерний знакНОМЕР_2.

Суди встановили, що ТОВ «Будмикс» є постачальником за договором від 29 квітня 2014 року, а ОСОБА_1 - одержувачем автомобіля «CHEVROLET AVEO», номерний знак НОМЕР_2, за ціною в розмірі 30 000 грн. Згідно повідомлення Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області № 4889 від 28 липня 2015 року та відповідного свідоцтва автомобіль «CHEVROLET AVEO», 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_1

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року за позовом ТОВ «Унірем-Агро» до ТОВ «Будмикс» визнано недійсним біржовий контракт № ТЗ/36/02, укладений 06 травня 2010 року щодо автомобіля «CHEVROLET AVEO», номерний знак НОМЕР_2.

Згідно частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Тлумачення частини третьої статті 390 ЦК України свідчить, що витрати, про які вказується в частині третій статті 390 ЦК України: по-перше, стосуються утримання або збереження майна; по-друге, вони мають бути необхідними, а не зайвими або навіть корисними; по-третє, мають бути здійсненими незаконним володільцем.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 травня 2018 року у справі № 910/15521/17 зроблено висновок, що під поняттям «необхідні витрати» розуміються тільки ті витрати, які необхідні для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності. Отже, інші витрати, тобто не «необхідні», відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

У постанові Верховного Суду України 07 вересня 2016 року у справі № 6-389цс16 зроблено висновок, що частина третьої статті 390 ЦК України регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання. Разом з тим положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

Суди встановили, що ОСОБА_1 не надані докази в підтвердження технічної несправності автомобіля під час придбання автомобіля, не надані будь-які акти про технічні несправності або пошкодження автомобіля CHEVROLET модель AVEO, тип легковий седан В, 2005 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 номерний знак НОМЕР_1. Окрім цього, з наданих суду накладних про придбання запасних частин на загальну суму 74 050 грн не можливо встановити, чи були вони придбані для автомобіля CHEVROLET модель AVEO, та чи були вони придбані відповідачем, оскільки одержувачем є ТОВ «Нива-2000».

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 червня 2017 року у справі було зупинене виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

З урахуванням того, що касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржені рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія суддів поновлює виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року.

Оскільки оскаржені судові рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро» про відшкодування понесених на автомобіль витрат та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат