Справа № 496/1067/18
Провадження № 2/496/540/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.

позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приморська державна нотаріальна контора у м. Одесі про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на її користь грошову суму у розмірі 120000 грн. у якості компенсації відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.03.2016 року помер її чоловік та батько відповідачки по справі ОСОБА_2 ОСОБА_3 Вона перебувала зі спадкодавцем у зареєстровану шлюбі з 15.09.2007 року по день його смерті 19.03.2016 року, проживала разом з ним однією сімєю майже десять років, вела спільне господарство. В той час як відповідачка не була членом сімї спадкодавця, їх повязували лише родинні звязки. Після смерті чоловіка вона взяла на себе витрати на його поховання, які склали 19975 грн. та витрати на поминальні ритуальні обіди, як це традиційно прийнято у суспільстві, зокрема, через девять днів, через сорок днів, а потім через рік з дня поховання. Таким чином, її витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_3 в цілому склали грошову суму у загальному розмірі 120000 грн., з яких: виготовлення гробу, хреста з табличною, вінків на могилу коштувало 18145 грн.; копання могили для небіжчика коштувало 1650 грн.; за формування насипу, встановлення огорожі, посадку квітів сплачено 9550 грн.; організація і проведення поминального обіду в день поховання обійшлося в 12090 грн.; традиційні поминки через місяць після поховання коштували 7008 грн.; відзначення річниці з дня смерті коштувало 5931 грн.; встановлення памятника на могилі спадкодавця обійшлось 62900 грн.; інші витрати становили 2726 грн. Після смерті ОСОБА_3 вони обидві є спадкоємцями першої черги за законом, оскільки заповіту через поганий стан здоровя та побутові проблеми спадкодавець не залишив, а отже у відповідності до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, їх частки у спадщині є рівними. При цьому за життя ОСОБА_3 відповідачка протягом приблизно восьми років не намагалась з ним навіть поспілкуватись, хоча б у телефонному режимі, не навідувалась до нього в лікарню, куди він за рік до смерті потрапив через перелом руки та лікувався, оскільки загальний стан його здоровя був вже на той час поганий. Більш того, вона (позивачка) сама є істотно та серйозно хворою людиною, яка має бути під постійним контролем лікарів та періодично проходити курси лікування, постійно вживати лікарські засоби. Дотримуючись принципів справедливості, добросовісності та розумності позивачка просить стягнути з відповідачки витрати на лікування, утримання, догляд та поховання спадкодавця ОСОБА_3 у розмірі 120000 грн., оскільки, на її думку, буде несправедливо, що усі ці витрати вона здійснила самостійно, маючи поганий стан здоровя, будучи інвалідом 2 групи, в той час як молода, здорова відповідачка не підтримала свого батька ні матеріально, ні морально, хоча б у телефонному режимі. Враховуючи вищевикладене вона змушена була звернутись з даним позовом до суду.

Відповідачка подала до суду відзив, в якому просила суд відмовити в позовних вимогах, оскільки витрати на поминальні обіди, встановлення памятника не відносяться до витрат на поховання. Крім того, позивачка як спадкоємець за законом просить стягнути з відповідачки спадкоємця за законом всі витрати повязані з утримання доглядом, лікуванням і похованням спадкодавця, а не Ѕ частину.

Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснила, що 19.03.2016 року помер її чоловік та батько відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, розташованої в СТ «Авангард» Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району, а також легкового автомобілю «Тойота Кемрі». За життя батька відповідачка жодним чином не допомагала йому, навіть тоді, коли він зламав плече та був у безпорадному стані. На похорон ОСОБА_3 прийшло приблизно сто людей, серед яких була відповідачка, яку вона запросила на поминальний обід. За життя ОСОБА_3 виявив бажання, щоб після його смерті на його могилі був встановлений гарний памятник, а тому після смерті чоловіка, з яким вона проживала багато років вона виконала його волю та встановила відповідний памятник, який складається з двох частин на дві особи. Крім того, позивачка вважає, що усі витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця повинна понести також відповідачка так як вона претендує на спадкове майно. Після перерви позивачка до судового засідання не зявилась, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. При цьому пояснила, що позивачка після смерті ОСОБА_3 сказала їй, що вона не потребує її допомоги. Крім цього, відповідачка пояснила, що позивачка не надала належних доказів її витрат повязаних з похованням батька у звязку з чим просила в позові відмовити. Після оголошення перерви відповідачка до судового засідання не зявилась, але подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник третьої особи Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі до судового засідання не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 19.03.2016 року помер ОСОБА_3, згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №445483 (а.с.9).

Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку №1567 з надвірними спорудами, розташовану в СТ «Авангард» Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району, а також легковий автомобіль «Тойота Кемрі», держ. №ВН9294ВЕ.

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3, що підтверджується відміткою у її паспорті (а.с.5 зворот), а відповідачка ОСОБА_2 його донькою, а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України вони являються спадкоємцями за законом першої черги.

З довідки начальника ділянки №9 №920 від 14.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 21.10.1992 року по день смерті 19.03.2016 року (а.с.46).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка вказує, що нею було витрачено на похованняспадкодавця ОСОБА_3 120000 грн., з яких: виготовлення гробу, хреста з табличною, вінків на могилу 18145 грн.; копання могили для небіжчика 1650 грн.; формування насипу, встановлення огорожі, посадку квітів 9550 грн.; організація і проведення поминального обіду в день поховання 12090 грн.; традиційні поминки через місяць після поховання 7008 грн.; відзначення річниці з дня смерті 5931 грн.; встановлення памятника на могилі спадкодавця 62900 грн.; інші витрати 2726 грн.

Згідно положень ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження заявлених вимог позивачка надала суду товарний чек про придбання продуктів харчування та напоїв (а.с.11), меню поминального столу від 18.03.2017 року, від 22.03.2016 року та від 24.04.2016 року (а.с.12-14), рахунок-фактуру від 22.03.2016 року (а.с.15).

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обовязку щодо покриття витрат на утримання, догляд, лікування спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у звязку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення та єдину методику визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (ст. ст. 8, 12 Закону).

Таким чином, витрати на проведення поминальних обідів будь-то одразу після поховань, або на 9 днів, 40 днів, 1 рік, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодовувати які спадкоємець зобовязаний відповідно ст. 1232 ЦК України, тому стягненню з відповідачки не підлягають.

Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд в своїй постанові від 19.03.2018 р. по справі № 554/1793/15-ц, в якій зокрема вказав, що витрати на поминальні обіди не входять до витрат на поховання.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» розяснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Суд вважає, що позивачка довела суду належними доказами, що вона понесла витрати на поховання спадкодавця (придбання труни, хреста, тощо) у розмірі 18145 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 22.03.2016 року (а.с.15).

При цьому суд не приймає до уваги товарний чек про придбання продуктів харчування та напоїв (а.с.11), оскільки він не містить дату придбання товарів.

Інших належних та допустимих доказів, які підтверджували б витрати позивачки, які вона понесла на копання могили для небіжчика у розмірі 1650 грн.; формування насипу, встановлення огорожі, посадку квітів у розмірі 9550 грн.; встановлення памятника на могилі спадкодавця у розмірі 62900 грн.; інші витрати у розмірі 2726 грн., витрати на лікування суду не надано.

Позивачкою в судовому засіданні для огляду було предявлено суду оригінали письмових доказів, які знаходяться в матеріалах справи, а також інші докази, які судом до розгляду не прийнято, як такі, що подані з порушенням строку. Клопотання про поновлення строку подання доказів з обґрунтуванням неможливості їх подання разом з позовною заявою або до закінчення підготовчого судового засіданні позивачкою не заявлено.

Позивачка у своєму позові також просить стягнути з відповідачки на свою користь витрати на догляд, утримання та лікування спадкодавця вказуючи, що за життя ОСОБА_3 був серйозно хворим, потребував стороннього догляду, а після перелому руки він взагалі не міг самостійно їсти, пити, а тому їй доводилось годувати чоловіка, хоча вона на той час вже почувала себе також хворою і сама потребувала стороннього допомоги.

Так, з виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КУ «МКЛ №11» №1276 від 13.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 з 26.01.2015 року по 13.02.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закритий перелом плечової кисті (а.с.17).

Відповідно до виписного епікризу №6996 ОСОБА_1 має захворювання: рак щитовидної залози (а.с.18).

Однак, позивачка не надала суду жодних доказів, які підтверджували б її витрати на догляд, утримання та лікування ОСОБА_3, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк, тобто відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняла спадщину.

Частиною 1 ст. 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачка повинна відшкодувати позивачці половину понесених витрат на поховання спадкодавця у розмірі 9072,50 грн.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 1218, 1232, 1278 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приморська державна нотаріальна контора у м. Одесі про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, паспорт серії КК 893973, виданий 17.04.2002 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний код НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 кв.№78, на користь ОСОБА_1, паспорт серії КМ 701836, виданий 14.01.2011 року Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, витрати на поховання спадкодавця у розмірі 9072,50 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на утримання, догляд, лікування спадкодавця, копання могили для небіжчика, формування насипу, встановлення огорожі, посадку квітів, поминальні обіди, встановлення памятника на могилі спадкодавця, інших витрат відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.01.2019 року.

Суддя Л.О. Пендюра