Справа № 450/3355/19 Провадження № 2/450/1650/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівскьої РДА Львівської області,

про (предмет позову): визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 ,

підстава позову (позиція позивача): позивачеві на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі. Відповідачі вибули із зареєстрованого місця свого проживання, в утриманні будинку участі не приймають. Позивач має намір відчужити будинок проте, реєстрація відповідача утворює труднощі.

Позиція відповідачів: у судове засідання на виклик суду не прибули.

Позиція третьої особи: представник у судове засідання не прибув, подав суду заяву розглядати справу без його участі.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

03.10. 2019 року ухвала суду про відкриття провадження у справі.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі № 1625. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У зазначеному вище будинку, крім позивача, зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що стверджується Довідкою від 16.08.2019 року, видана Виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України, ст. 3 СК України, п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України відповідачі є членами сім`ї позивача, а саме дочкою та внучкою /Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.07. 2004 року (видане повторно)/. Позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » у зв`язку з одруженням /Свідоцтвом про одруження НОМЕР_2 , видане 30 листопада 2002 року/.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачеві на праві приватної власності, не проживають. Про відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем їхнього проживання понад один рік стверджується Актами обстеження житлових умов від 06.08. 2018 року, 18.10. 2018 року, від 15.02. 2019 року, від 12.08. 2019 року, з яких вбачається, що відповідачі понад один рік не проживають у будинку АДРЕСА_1 .

Ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У пункті 39 ППВССУ від 07.02.2014 N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Про існування поважних причин для збереження за відповідачами права користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 суду не повідомлено.

Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з тим згідно з положеннями ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 5.11.2014 у справі № 6-158цс14, від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16.

З урахуванням того, що відповідачі зареєстровані та проживали з позивачем в будинку, суд прийшов до висновку, що до правовідносин, що виникли між сторонами підлягає застосуванню вимоги ст. 405 ЦК України.

Встановленими обставини підтверджено відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання понад один рік. Відсутні підстави щоб вважати, що відповідачі своєю працею чи іншими ресурсами брали участь в утриманні будинку.

Судом враховано, що в силу ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Дитина ж, яка досягла 10 років, має право визначати місце свого проживання спільно з батьками. Дитина, якій виповнилося 14 років, взагалі може самостійно визначати де їй проживати у випадку, якщо її батьки проживають окремо (ст. 160 СК України, ст. 29 ЦК України). Враховуючи ту обставину, що в силу свого віку неповнолітній відповідач самостійно обрав своє місце проживання, яке не є житловим АДРЕСА_1 та не проживає в цьому будинку понад один рік, суд прийшов до висновку про підставність заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору оплаченого позивачем.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 247, ст.. 259, 263 -265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят чотири гривні 40 коп.) /по 384, 20 грн. з кожного/ на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 19.11.2019 року.

Учасники судового процесу: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 ; Орган опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, вул. Грушевського, 35 м. Пустомити, Львівської області.

СуддяЄ. О. Данилів