ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/2730/15-ц Головуючий в І інстанції: Єйбог І.М.
Номер провадження: №22-ц/819/267/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Загоруйка ОСОБА_1 , діючого в інтересах публічного акціонерного товариства "УкрсоцБанк", на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 грудня 2015 року, у складі судді Єйбога І.М., у справі за позовом ОСОБА_2 , діючого в інтересах публічного акціонерного товариства "УкрсоцБанк", до ОСОБА_3 (треті особи: ОСОБА_4 , виконавчий комітет Каховської міської ради як орган опіки та піклування) про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

21 липня 2015 року представник публічного акціонерного товариства "УкрсоцБанк"звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , в якому просив:

--- в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором в сумі 25060,90 доларів США, що в еквіваленті складає 526925,61грн, звернути стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу серії ААР номер 068443, посвідченого 25 січня 1999 року приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Л.А. та зареєстрованого в єдиному реєстрі нотаріальних дій за номером 178, право власності на яку зареєстроване Каховським ДБТІ 26 січня 1999 року, реєстраційний номер запису 4331/20, зареєстроване комунальним підприємством "Каховське БТІ" Херсонської обласної ради за іпотекодавцем за реєстраційним номером 17324479, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством "УкрсоцБанк"з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за стартовою ціною, яка встановлена та погоджена сторонами як іпотечна вартість, а саме 85501,00грн (у спосіб, встановлений ст.38 Закону України "Про іпотеку"), з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством "УкрсоцБанк"всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;

--- застосувати заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки (вказаної квартири) шляхом передачі його в управління позивачу на період його реалізації.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

9 січня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УкрсоцБанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "УкрсоцБанк",та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №ф070006п та додаткова угода №1 від 27.11.2008 року, за умовами яких відповідач отримав кредитні кошти в сумі 13540 доларів США зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором до 8 січня 2022 року, або достроково у випадках, передбачених договором кредиту.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №02-23-ф070006п-11 від 10 січня 2007 року, відповідно до умов якого, відповідач надав позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу від 25.01.1999 року. Вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 85501,00грн.

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, а саме відкрито позиковий рахунок та надано суму кредиту. Відповідачем же умови належним чином не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Фактично відповідач припинив сплачувати кредит взагалі.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконує умови кредитного договору, фактично припинив сплачувати заборгованість за кредитом, тому станом на 08.06.2015 року виникла заборгованість в сумі 25060,90 доларів США, що в еквіваленті складає 526925,61грн, яка складається з: 11100,35 доларів США, що еквівалентно 233393,81грн сума заборгованості за кредитом; 9606,22 доларів США, що еквівалентно 202020,57грн сума заборгованості за відсотками; 1695,75 доларів США, що в еквіваленті становить 35654,60грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 2656,57 доларів США, що еквівалентно 55856,63грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Заборгованість розрахована, виходячи з встановленого НБУ курсу долара США на 08.06.2015 року в 21,0258грн/1 долар США.

Посилаючись на порушення зобов`язань з боку боржника та на положення Закону України "Про іпотеку", позивач вважав, що є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 вересня 2015 року до участі у справі залучено третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , відділ у справах дітей Каховського міськвиконкому (а.с.57).

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 грудня 2015 року у позові ПАТ "УкрсоцБанк"відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі Загоруйко Геннадій Анатолійович, діючий в інтересах публічного акціонерного товариства "УкрсоцБанк", просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказав, що суд, відмовляючи в позові зокрема і через реєстрацію в квартирі неповнолітньої дочки відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ненадання згоди органу опіки та піклування на звернення стягнення на квартиру, не звернув уваги на те, що при укладанні кредитного та іпотечного договорів відповідачем надавалась довідка КП "Житловик" про реєстрацію та мешкання у квартирі лише відповідача. Також зазначив, що поза увагою суду залишилась і позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка міститься у п.44 постанови №5 його Пленуму від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", про те, що реєстрація неповнолітньої дитини у житлі після укладення договору іпотеки без згоди іпотекодержателя не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстав невиконання вимог про отримання згоди органу опіки та піклування.

Справа в апеляційному порядку розглядається вдруге.

Першим судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а саме рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду першої інстанції було скасовано й ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково. В рахунок часткового погашення заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором в сумі 25060,90 доларів США, що в еквіваленті складає 526925,61грн, було звернуто стягнення на вказану належну іпотекодавцю двокімнатну квартиру шляхом її продажу позивачем з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною, яка встановлена та погоджена сторонами як іпотечна вартість, а саме 85501,00грн (у спосіб, встановлений ст.38 Закону України "Про іпотеку"), з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. З відповідача на користь позивача було стягнуто 1795,52грн судових витрат. Також суд вирішив відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на вказану до припинення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Однак, ухвалою суду касаційної інстанції від 07 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, вказане рішення суду апеляційної інстанції було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, зокрема, було зазначено, що судом не було встановлено усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме початкової ціни продажу предмета іпотеки, визначеної у передбаченому законом порядку. Також було зазначено про необхідність більш детально дослідити питання про наявність чи відсутність підстав для застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а саме щодо наявності чи відсутності у позичальника (майнового поручителя) у власності іншого нерухомого майна.

За ч.4 ст.338 ЦПК України, чинного на момент постановлення вказаної ухвали суду касаційної інстанції від 07 червня 2017 року, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

12 липня 2017 року справу при автоматизованому розподілі було розподілено складу колегії суддів: головуючому судді (судді-доповідачу) Фурман Т.Г., суддям: Пузановій Л.В., Склярській І.В.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 вересня 2017 року за клопотанням відповідача у справі було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту Крутьку Вадиму Сергійовичу. При цьому провадження у справі було зупинено.

03 жовтня 2018 року в газеті "Голос України" опубліковано повідомлення голови Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні, про початок роботи вказаного новоутвореного суду з 03 жовтня 2018 року.

Враховуючи наведене, від дня початку роботи Херсонського апеляційного суду останній діє як суд апеляційної інстанції, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

17 жовтня 2018 року цю справу при автоматизованому розподілі в новоствореному Херсонському апеляційному суді було розподілено іншому складу колегії суддів: головуючому судді (судді-доповідачу) Майданіку В.В., суддям: Кутурлановій О.В., Орловській Н.В.

07 травня 2019 року від судового експерта на адресу Херсонського апеляційного суду надійшло повідомлення разом з цивільною справою про неможливість надання висновку експертизи, після чого ухвалою суду від 08.05.2019 року провадження у справі було поновлено і її було призначено до розгляду на 21.05.2019 року.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 03.09.2019 року о 09-30 годині, однак учасники справи, крім представника органу опіки та піклування, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи,до суду не з`явилися. При цьому від них жодних клопотань не надходило. Представник банку адвокат Шевцов О.С. був повідомлений під розписку про розгляд справи при оголошенні перерви 30.07.2019 року, однак через закінчення терміну дії довіреності він не зміг взяти участь у розгляді справи 03.09.2019 року. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки вказаних осіб неповажною. У зв`язку з цим, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд вважає, що неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №ф070006п від 9 січня 2007 року, укладеному між кредитором акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УкрсоцБанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "УкрсоцБанк",та позичальником ОСОБА_3 , кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти окремими частинами (транш) в межах максимального ліміту заборгованості до 13540 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором до 8 січня 2022 року, або достроково у випадках, передбачених договором кредиту (а.с.10-12).

За п.1.1.2 зазначеного договору погашення кредиту здійснюється щомісяця, до 10 числа місяця наступного за місяцем, в якому відбувалось завантаження кредитної лінії, та в останній день користування кредитом з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 08 січня 2022 року. Сума щомісячного погашення кредиту повинна дорівнювати 75,00 доларів США. Сума останнього траншу дорівнює 115,00 доларів США.

Згідно п.1.2. договору кредит надається на споживчі цілі.

Відповідно до п.1.3. договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань кредитор укладає з позичальником іпотечний договір.

Відповідно до п.4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, відповідач зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нарахованими штрафними санкціями (пеню, штраф).

27 листопада 2008 року сторони уклали Додаткову угоду №1 про внесення змін до вказаного Договору про надання відновлювальної кредитної лінії, за якою з 20.10.2008 року розмір процентів річних, які підлягають сплаті, збільшено до 15% (а.с.13).

На забезпечення виконання зобов`язань позичальником перед банком за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 11 січня 2007 року було укладено іпотечний договір №02-23-ф070006п-11, за яким відповідач надав позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу від 25.01.1999 року. Вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 85501,00грн.

Цього ж дня приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Херсонської області Коршуновою Л.А. договір іпотеки був посвідчений та накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна (а.с.6-8).

Відповідно до пункту 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотеко держатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5 вказаного іпотечного договору сторони визначили, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один зі способів, передбачених договором.

Згідно з пунктом 4.6 договору іпотеки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до п.1.3 іпотечного договору за згодою сторін вартість предмету іпотеки становить 85501,00грн, що за офіційним курсом Національного банку України на день підписання цього Договору еквівалентно 16930,89 доларів США.

В ході розгляду справи іншого розміру вартості іпотечної квартири сторони суду не надали.

Позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, припинив сплачувати кредит з травня 2009 року, чим порушив передбачені договором строки сплати кредитної заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості перед ПАТ "УкрсоцБанк"позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 08.06.2015 року розмір заборгованості становить 25060,90 доларів США, що в еквіваленті складає 526925,61грн, яка складається з: 11100,35 доларів США, що еквівалентно 233393,81грн сума заборгованості за кредитом; 9606,22 доларів США, що еквівалентно 202020,57грн сума заборгованості за відсотками; 1695,75 доларів США, що в еквіваленті становить 35654,60грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 2656,57 доларів США, що еквівалентно 55856,63грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Заборгованість розрахована, виходячи з встановленого НБУ курсу долара США на 08.06.2015 рік в 21,0258грн/1 долар США (а.с.4-5).

Відповідач розмір заборгованості та порядок її нарахування в судовому засіданні не оспорював, а надана відповідачем до апеляційного суду заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності не може бути прийнята до уваги, оскільки повинна розглядатися судом першої інстанції, однак з такими вимогами відповідач в суд першої інстанції не звертався. При розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем було укладено 29.09.2015 року Договір про надання юридичних послуг з адвокатом Мироненком Володимиром Вячеславовичем. У своєму письмовому запереченні проти позову від 29.09.2015 року відповідач просив відмовити в позові, пославшись на таке. Зокрема, вказав, що квартира, яка є предметом іпотеки, куплена в період шлюбу з ОСОБА_4 . Також зазначив, що позивач пропонує звернути стягнення на квартиру по оцінці, здійсненій на 2007 рік, в той час як борг перераховує на сьогоднішній курс валют. Також вказав, що від шлюбу в нього є малолітня дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає і зареєстрована у спірній квартирі. На момент укладення кредитного договору банку було відомо про наявність в них вказаної дочки. Вимога банку може вплинути на майнові права малолітньої дочки. Тобто, в суді першої інстанції у відповідача не було жодних посилань на застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до свідоцтва про шлюб відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 30.08.1997 року (а.с.51). Їх шлюб розірвано 01.02.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.52).

За свідоцтвом про народження відповідач та ОСОБА_4 мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50).

Відповідно до копії домової книги щодо квартири АДРЕСА_2 , на момент укладання кредитного та іпотечного договору (відповідно 09 та 11 січня 2007 року) у вказаній квартирі був зареєстрований лише відповідач. Малолітня на той час дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дружина ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі були зняті 03.01.2007 року і місце проживання у вказаній квартирі їх знову було зареєстровано 24.01.2007 року (а.с.81-84).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що допущене боржником порушення основного зобов`язання завдає йому збитків і змінює обсяг прав іпотекодержателя, оскільки договір був укладений сторонами на 15 років з 09.01.2007 року по 08.01.2022 року; відповідач отримав згідно договору 13540,00 доларів США, на 08.06.2015року має заборгованість за кредитом в розмірі 25060,90 доларів США. Також виходив з того, що вказаний розмір заборгованості визначений станом на теперішній курс валют, а заставлене майно оцінено станом на 2007рік, таким чином не проведена оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, як того вимагає ст.37 Закону України "Про іпотеку" і є необхідною умовою для звернення стягнення на предмет іпотеки і розрахунку з іпотекодавцем, якщо вартість предмета іпотеки перевищує заборгованість перед іпотекодержателем, не визначена вартість житлового будинку та земельної ділянки. Крім того суд першої інстанції виходив з того, що у вказаній квартирі, яка є предметом іпотеки, крім відповідача зареєстрована і його неповнолітня дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з цим вважав, що позивачем не виконані вимоги ст.ст.37, 39 Закону України "Про іпотеку", а орган опіки та піклування не надав згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов`язань з боку боржника.

Пунктом 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз`яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

05 червня 2015 року відповідачу банком була направлена вимога про усунення порушення в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку" щодо дострокового погашення заборгованості, яку відповідач у добровільному порядку не виконав.

За таких обставин, які судом першої інстанції не враховано, є наявними правові підстави (порушення зобов`язань з боку боржника) для звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не виконані вимоги ст.39 Закону України "Про іпотеку", що порушення відповідачем основного зобов`язання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що під розміром збитків слід розуміти суму (кредит та відсотки), на яку нараховано неустойку, що за обставинами даної справи становить 20706,57 доларів США (11100,35 + 9606,22), що еквівалентно 253596,38грн, яка залишається не сплачена відповідачем, а тому незаконно відмовив позивачу у задоволенні його вимог, забезпечених іпотекою, яка на час розгляду справи є дійсною.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки відповідач допустив порушення виконання основного зобов`язання за кредитним договором, забезпечених іпотекою, яка є дійсною на час розгляду справи, позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За ч.1 ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються:

--- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

--- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

--- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності);

--- спосіб реалізації предмета іпотеки;

--- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

--- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

За ч.1 ст.38 вказаного Закону якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Згідно ст.33 вказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (порушення обов?язків іпотекодавцем).

Договором іпотеки передбачено (ст.4), що іпотекодержатель, тобто банк, має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником або іпотекодавцем своїх зобов`язань.

При цьому згідно абз.5 ч.1 ст.39 вказаного Закону рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України "Про іпотеку".

Як вбачається з позову, позивач обрав другий спосіб звернення стягнення, який передбачений ст.38 Закону України "Про іпотеку".

Приписами ст.38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, порядок та процедура такого продажу.

Водночас, у частині 6 вказаної норми Закону закріплено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Що стосується питання початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, то апеляційний суд виходить з такого.

Як вже зазначалось, в ухвалі суду касаційної інстанції від 07 червня 2017 року у цій справі було зазначено, що судом не було встановлено усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме початкової ціни продажу предмета іпотеки, визначеної у передбаченому законом порядку.

За ч.5 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18), аналізуючи обґрунтованість підстав для відступлення від висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права (стаття 39 Закону України "Про іпотеку") у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до ст.ст.19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

У цій справі через незгоду відповідача з визначеною в іпотечному договорі вартістю предмета іпотеки в 85501,00грн на час розгляду справи було призначено судову оціночно-будівельну експертизу.

21 березня 2019 року до Херсонського апеляційного суду надійшло клопотання від судового експерта Крутька В.С., в якому для проведення експертизи експерт просив надати технічний паспорт на квартиру, виконати оплату за проведення експертизи та забезпечити доступ експерта до об`єкта експертизи. Сторонам було повідомлено 22.03.2019 року про це, відповідачу було запропоновано в строк до 09 квітня 2019 року надати технічний паспорт на квартиру і в строк до 16 квітня 2019 року виконати оплату за проведення експертизи, негайно повідомивши про це апеляційний суд для вирішення питання забезпечення доступу до об`єкта експертизи. Відповідного листа від апеляційного суду відповідач отримав 26.03.2019 року.

Жодних із вказаних дій відповідачем зроблено не було, 07 травня 2019 року від судового експерта на адресу Херсонського апеляційного суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експертизи, після чого ухвалою суду від 08.05.2019 року провадження у справі було поновлено і її було призначено до розгляду на 21.05.2019 року.

Отже, з урахуванням наведеного, виходячи з того, що позичальник порушив кредитні зобов`язання, допустив заборгованість та з урахуванням встановлених обставин є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відтак, таким, що не підтверджений належними доказами, є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не виконані вимоги ст.37 Закону України "Про іпотеку".

При цьому, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови в позові, на реєстрацію у спірній квартирі неповнолітньої дочки відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ненадання органом опіки та піклування згоди на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки, як встановлено, на момент укладання кредитного та іпотечного договір у спірній квартирі був зареєстрований лише відповідач, тобто вказана дитина не мала права користування зазначеною квартирою, про що не заперечували її батьки, які за законом діють в її інтересах.

З підстав викладеного при укладанні іпотечного договору не було необхідності в отриманні попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо спірної квартири, відповідно не має жодного правового значення відсутність дозволу органу опіки та піклування у цій справі на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

--- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

--- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1).

З матеріалів справи вбачається, що дані правовідносини дія вказаного вище закону не поширюється, оскільки при дотриманні інших, вказаних в зазначеному законі, умов у власності позичальника (він же й майновий поручитель), крім іпотечного майна (2-кімнатна квартира АДРЕСА_2 ) знаходиться інше нерухоме житлове майно (а саме квартира АДРЕСА_3 ) на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05.03.2008 року. Вказане підтверджується наданою представником позивача при апеляційному розгляді справи Інформацією з державних реєстрів щодо суб`єкта, зокрема з Реєстру прав власності на нерухоме майно, складеного 14.08.2019 року.

Щодо позовних вимог позивача про застосування заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління позивачу на період його реалізації, то апеляційний суд вважає, що, з одного боку, позивачем не наведено достатніх доказів необхідності цього, а, з іншого боку, передача квартири в управління буде порушувати гарантовані чинним житловим законодавством права громадян на житло.

Крім того, враховуючи, що передача іпотекодержателю в управління предмета іпотеки на період до його реалізації здійснюється з метою отримання продукції, плодів та доходів та зважаючи на особливість предмета іпотеки (квартира), в якій проживають члени сім`ї іпотекодавця, така іпотека не може бути переданою в управління банку.

Отже в задоволенні позовних вимог про застосування заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління позивачу на період його реалізації слід відмовити з вищезазначених підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що боржник не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, а тому відповідно до п.4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Боржник не сплатив заборгованість, і це сторонами не оспорюється, до 10.06.2009 року, відтак після цього він не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором протягом більше ніж 60 календарних дні (до 09.08.2009 року включно), тому відповідно до п.4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник був зобов`язаний протягом 1 робочого дня (10.08.2009 року) погасити Кредит в повному обсязі. Проте цього він не зробив.

Отже, було змінено умови договору кредиту, строк його виконання було встановлено 10.08.2009 року, а тому проценти мають бути обраховані до 10.08.2009 року.

Згідно розрахунку заборгованості до 10.08.2009 року нараховано 3603,00 доларів США строкової заборгованості та 01,97 доларів США простроченої заборгованості, тобто всього нараховано процентів станом на 10.08.2009 року в розмірі 3604,97 доларів США (3603,00 + 01,97).

Всього ж позичальником сплачено процентів 3837,92 доларів США (1666,22 + 2171,70). Тобто, переплата становить 232,95 доларів США (3837,92 3604,97).

Тому вказану суму слід віднести на тіло кредиту, розмір якого становить згідно розрахунку заборгованості 11100,35 доларів США, тобто зменшивши тіло кредиту на 232,95 доларів США: 11100,35 232,95 = 10867,40 доларів США, що еквівалентно 228495,77грн (відповідно до визначеної позивачем вартості долара США за курсом НБУ станом на 08.06.2015 року: 1 долар США = 21,0258грн).

Отже, зі складових кредитної заборгованості залишається тіло кредиту 10867,40 доларів США та пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1695,75 доларів США, що еквівалентно 35654,60грн (відповідно до визначеної позивачем вартості долара США за курсом НБУ станом на 08.06.2015 року: 1 долар США = 21,0258грн).

Є такими, що відсутні, заборгованість за процентами та заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення процентів.

Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором складає 12563,15 доларів США (10867,40 + 1695,75), що еквівалентно 264150,27грн (відповідно до визначеної позивачем вартості долара США за курсом НБУ станом на 08.06.2015 року: 1 долар США = 21,0258грн).

Таким чином, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати й ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 12563,15 доларів США, що в еквіваленті складає 264150,27грн та складається з: 10867,40 доларів США, що еквівалентно 228495,77грн сума заборгованості за кредитом; 1695,75 доларів США, що в еквіваленті становить 35654,60грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту. А в решті позову слід відмовити. Відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на необхідність повного задоволення позовних вимог, оскільки з урахуванням п.4.5 кредитного договору було змінено умови договору кредиту, строк його виконання було встановлено 10.08.2009 року, а тому проценти мають бути обраховані до 10.08.2009 року.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні позовної заяви позивач сплатив 855,01грн судового збору (а.с.25), при поданні 19.10.2018 року апеляційної скарги сплачено 940,51грн судового збору (а.с.110), тобто законні судові витрати позивача складають 1795,52грн (855,01грн + 940,51грн).

Позовні вимоги задоволено на 50,13% (264150,37 х 100% : 526925,61).

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 900,09грн (1795,52грн х 50,13% : 100%).

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ст.ст.526, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.33, 38, 39 Закону України "Про іпотеку", суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , діючого в інтересах публічного акціонерного товариства "УкрсоцБанк", задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 грудня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 , діючого в інтересах публічного акціонерного товариства "УкрсоцБанк", до ОСОБА_3 (треті особи: ОСОБА_4 , виконавчий комітет Каховської міської ради як орган опіки та піклування) про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед публічним акціонерним товариством "УкрсоцБанк"(МФО 300023, ,адреса: вул.Ковпака, буд 29 м. Київ 03150), за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф070006П від 9 січня 2007 року в розмірі 12563,15 доларів США, що в еквіваленті складає 264150,37грн та складається з: 10867,40 доларів США, що еквівалентно 228495,77грн сума заборгованості за кредитом; 1695,75 доларів США, що в еквіваленті становить 35654,60грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту, звернути стягнення на двокімнатну квартиру, багатоквартирного житлового будинку за номером АДРЕСА_4 , загальною площею 52,0 АДРЕСА_5 .м, житловою площею 28,8 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , та яка належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 1999 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством "УкрсоцБанк"з укладанням від свого імені з іншою особою-покупцем договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством "УкрсоцБанк"всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "УкрсоцБанк" судові витрати в розмірі 900,09грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 05 вересня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська