Постанова
Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 357/5184/17

провадження № 61-40204св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Міністерства оборони України,
третя особа Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скирич Інни Геннадіївни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2018 року у складі судді Дубановської І. Д. та постанову Апеляційного суду Київської області від 29 травня 2018 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Журби С. О., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу (далі КЕВ) м. Біла Церква Міністерства оборони України, третя особа: Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що він перебуває на військовій службі з 01 серпня 1988 року, має військове звання полковник (присвоєне наказом Міністерства оборони України від 24 квітня 2015 року № 272), є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Разом із сім`єю з чотирьох осіб він забезпечуєтьсяя житлом за рахунок Міністерства оборони України квартирою АДРЕСА_1 , тому є наймачем зазначеного службового приміщення, про що отримав відповідний ордер.
Вказував, що впродовж проходження військової служби, він неодноразово письмово звертався із заявами до Міністерства оборони України, КЕВ м. Біла Церква щодо виключення вказаної квартири з числа службових. 27 грудня 2016 року та 09 лютого 2017 року йому було відмовлено та роз`яснено, що обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку у Збройних силах України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для певного населеного пункту.

Зазначені дії та рішення відповідача він вважав неправомірними й такими, що не відповідають чинному законодавству України.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним рішення КЕВ м. Біла Церква про відмову у виключенні квартири з числа службового житла за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати КЕВ м. Біла Церква подати до виконавчого комітету Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області клопотання із всіма необхідними документами про виключення вказаної квартири з числа службового житла для прийняття рішення про надання цього житла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та членами його родини як постійного; зобов`язати КЕВ м. Біла Церква передати у приватну власність ОСОБА_1 та членам його родини двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не проходить військову службу у Білоцерківському гарнізоні, не перебуває на квартирному обліку у Збройних Силах України (а перебуває на квартирному обліку у Фурсівській сільській раді Білоцерківського району Київської області), тому житло, у якому він проживає, не може бути виключено зі складу службового житла та передано йому у приватну власність.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2018 року без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що місцевий суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи й дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції правильно послався на те, що порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, врегульований Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної оцінки тому, що позивач має вислугу понад 20 років, іншого житла у нього немає, що дає йому право на отримання квартири, в якій він проживає разом із членами своєї сім`ї, у приватну власність. Вказує, що у 2013 році він був знятий з квартирного обліку не з власної волі, а у зв`язку із розформуванням військової частини, у якій він проходив службу.
Посилається, що припущення судів про те, що по закінченню антитерористичної операції, у разі якщо позивач не перебуватиме на квартирному обліку у Збройних Силах України та не матиме з ними трудових відносин, він підлягатиме виселенню, є безпідставним, оскільки суперечить положенню статті 125 Житлового кодексу України.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У серпні 2018 року Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що погоджується з її доводами, вважає їх законними та обґрунтованими.

У серпні 2018 року КЕВ м. Біла Церква подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що доводи скарги є безпідставними, виключати спірне житло з числа службових не було підстав. Вказує, що обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових і передачі їх у власність є перебування військовослужбовця на квартирному обліку Збройних Сил України, проте позивач у 2012 році був переведений на нове місце служби та його було знято з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК Українивизначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно з частиною першою статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, відповідно до статті 12 Закону Украйни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким визнано механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців осіб офіцерського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

Згідно з пунктом 3 вказаної постанови військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством,

Пункт 8 вищезазначеної постанови зазначає, що житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 у 2012 році переміщено до нового місця служби до м. Бердичіва, Житомирської області, 27 січня 2013 року його було знято з квартирного обліку у військовій частині, а рішенням виконавчого комітету Фурсівської сільської Ради Білоцерківського району Київської області від 31 травня 2016 року № 95 його разом із сім`єю взято на загальний квартирний облік за місцем проживання, який здійснюється у виконавчому комітеті сільської ради, дійшов обґрунтованого висновку про те, що йому було правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про виключення квартири, в якій він проживає разом із сім`єю, з числа службового житла, оскільки він не проходить військову службу у Білоцерківському гарнізоні, не перебуває на квартирному обліку у Збройних Силах України (а перебуває на загальному квартирному обліку), тому вказана квартира не може бути виключена зі складу службового житла та передана йому у приватну власність.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач був знятий з квартирного обліку не з власної волі, а у зв`язку із розформуванням військової частини, у якій він проходив військову службу, не спростовують висновків судів та не впливають на правильність вирішення ними справи, оскільки не змінює тієї обставини, що він не перебуває на квартирному обліку Збройних Сил України, що є обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових і передачі їх у власність.

Не заслуговують на увагу й доводи представника позивача щодо його можливого виселення із займаної ним квартири всупереч положенню статті 125 ЖК України, оскільки це не стосується вирішення цієї справи та не є її предметом розгляду.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником позивача норм матеріального та процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скирич Інни Геннадіївни залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк