Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 303/5961/15-ц

провадження № 61-24903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 01 листопада 2016 року у складі судді Пака М. М. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Мацунича М. В., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 13 жовтня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі -

ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № MKA0GA00000197, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі

7 394,00 доларів США строком до 13 жовтня 2010 року, а остання зобов`язалася повернути кошти у цей строк і сплатити проценти за користування кредитом.

13 жовтня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав.

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином

не виконувала, на вимоги банку про повернення боргу не реагувала,

у зв`язку з чим станом на 13 серпня 2015 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 53 490,54 доларів США, а саме: за кредитом -

6 674,64 доларів США, за процентами - 14 689,90 доларів США, за

комісією - 587,56 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань - 31 538,44 доларів США.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі

53 490,54 доларів США, яка за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 13 серпня 2015 року складає

1 143 627,75 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 01 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконувала, у зв`язку з чим

у неї утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, отже, позовні вимоги банку в цій частині обґрунтовані. Проте ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що в силу вимог частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», проте, банком пропущено позовну давність для звернення до суду. Крім того, договором поруки не було встановлено субсидіарної відповідальності поручителя перед кредитором. Отже, зі спливом позовної давності щодо вимог до позичальника про повернення основного боргу за кредитом, процентів, комісії та пені спливла позовна давність і щодо таких самих вимог, які пред`являлися до поручителя, забезпечувальні зобов`язання якого є похідними від основного зобов`язання позичальника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 303/5961/15-ц зМукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», належним чином не дослідили того, що банк має право на отримання плати (процентів та комісії) за користування кредитними коштами та пені у межах строку позовної давності.

Посилається на постанову Верховного Суду України від 19 березня

2014 року у справі № 6-14цс14 та стверджує, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили у задоволенні цієї частини позовних вимог, не врахували правового висновку Верховного Суду України, викладеного, зокрема у постанові від 29 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Також зазначає, що відповідно до пункту 12 договору поруки, порука припинена з 13 жовтня 2015 року, банк звернувся до суду з позовом

07 вересня 2015 року, тобто в період чинності договору поруки, а тому банк має право на стягнення заборгованості з поручителя прострочених процентів та пені у розмірі 9 296,11 доларів США у межах позовної давності.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № MKA0GA00000197 на суму 7 000,00 доларів США із видачею цих коштів 13 жовтня 2006 року, на сплату страхових платежів - 394,00 доларів США, на строк до 13 жовтня 2010 року, зі сплатою

за користування коштами 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі

2,00 % від суми виданого кредиту у момент його надання, щомісяця в період сплати 0,20 % від суми виданого кредиту та інших передбачених договором платежів, належний з позичальника щомісячний платіж визначений

у розмірі 1 98,91 доларів США, період сплати - з 23 по 28 число кожного місяця (пункт 1.1.) (а.с. 10-12, 16, 18, 19).

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 13 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № MKA0GA00000197, відповідно до якого

ОСОБА_2 зобов`язалася нести солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору. У пункті 12 цього договору поруки зазначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 13 зворот).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором

від 13 жовтня 2006 року № MKA0GA00000197, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 13 серпня 2015 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 53 490,54 доларів США, з яких: 6 674,64 доларів США - заборгованість за кредитом, 14 689,90 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 31 538,44 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 587,56 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, яка за офіційним курсом НБУ станом на 13 серпня 2015 року складає 1 143 627,75 грн

(а.с. 4-5).

17 жовтня 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулася

із заявою про застосування строку позовної давності до позовної

заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення боргу

(а.с. 104-106, 162).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач порушив умови кредитного договору та допустив кредитну заборгованість. Проте, пред`являючи позов, банк пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,

є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності та просила суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову (а.с. 104-106, 162).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається

з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події,

з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки

зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається

з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу,

а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Цією постановою Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України викладеного

від 29 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, тому в цій частині доводи касаційної скарги є безпідставними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився

апеляційний суд, дійшов правильного висновку про пропуск банком строку позовної давності, оскільки права банка щодо повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів, відповідно до розрахунку наданого банком, були порушенні 31 березня 2008 року (наступний місяць після несплати позичальником обов`язкового щомісячного платежу)

(а.с. 150-152).

Отже, з 31 березня 2008 року банк мав можливість звернутися до суду

з позовом до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості, проте звернувся до суду 11 вересня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявила відповідач.

Доводи касаційної скарги про те, що згідно з пунктом 12 договору поруки, порука припинена з 13 жовтня 2015 року, а банк звернувся до суду

з позовом у вересні 2015 року, тобто в період чинності договору поруки,

є безпідставними. Позичальником права банку порушено 31 березня

2008 року, а з позовом банк звернувся лише у вересні 2015 року, тобто через вісім років.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі,

були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишає без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 01 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк