Дата документу 11.09.2019 Справа № 317/1956/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/1956/18Головуючий у 1-й інстанції Ачкасов О.М. Повний текст рішення складено 23.05.2019 року
Пр. № 22-ц/807/2475/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кухаря С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 травня 2019 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни (надалі Банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-5), в якому просив достроково стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя, заборгованість за кредитним договором №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 року строком до 20.08.2025 року достроково станом на 07.02.2018 року у розмірі 5618,34 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.02.2018 року становить 154284,48 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 3894,17 доларів США; заборгованості по сплаті відсотків 1175,11 доларів США; заборгованості по сплаті комісії 208,00 доларів США; пені за прострочення сплати кредиту 341,06 доларів США, від сплати якої на користь Банку відповідачі у добровільному порядку ухиляються, а також судовий збір 2314,28 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ачкасова О.М. (а.с. 45).

Ухвалою суду першої інстанції від 17.07.2018 року (а.с. 53) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 травня 2019 року (а.с. 139-140) позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. у цій справі задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 р. в розмірі 5522,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.02.2018 року складає 151663,89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір у сумі: 1157,14 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір у сумі: 1157,14 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 149-153) просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Банку відмовити у повному обсязі, стягнути понесені судові витрати в порядку ст. 141 ч. 13 ЦПК України.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 156).

В автоматизованому порядку суддею Кухарем С.В. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 162-163).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 157), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 164).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк подав подало апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідачів у цій справі (а.с. 166-169).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, суддя доповідач перебувала у відпустці у період з 30.07.2019 року по 30 08.2019 року (а.с.171).

Крім того, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18, із них 11 суддів у цивільній палаті з розгляду цивільних справ).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 172-173).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що Банк із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував, у тому числі в частині відмови у задоволенні його позовних вимог.

Відповідачі оскаржують рішення суду першої інстанції у цій справі фактично лише в частині задоволення позовних вимог Банку.

За таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині задоволення позовних вимог Банку.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі частково, керувався ст. ст. 257, 261, 526, 530, 553, 554, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, що є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, що є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір№09/2005/0499Фжк від 06 вересня 2005 року (а.с. 13-16), за яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 7000 дол. США, строком до 20.08.2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних.

Додатковою угодою №1 від 06.09.2005 року до кредитного договору №09/2005/0499Фжк від 06 вересня 2005 року (а.с. 17) сторони домовились про доповнення четвертого розділу вищезазначеного кредитного договору щодо сплати комісії за надання та управління кредитом в розмірі 0,25% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімального необхідного платежу, що підтверджується додатковою угодою №1 від 06 вересня 2005 року до кредитного договору №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 року.

Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки (а.с. 18-21), предметом договору іпотеки виступило нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором іпотеки №09/2005/0499Фжк від 06 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Банковською Ю.В.

Для забезпечення повернення кредитних коштів за вищезазначеним кредитним договором, 06.09.2005 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 (а.с. 22-23), згідно із яким ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005.

Згідно із розрахунком заборгованості станом на 07.02.2018 року (а.с. 34-44) утворилась заборгованість за кредитним договором №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 року у сумі 5618,34 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом 3894,17 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків 1175,11 доларів США; заборгованість по сплаті комісії 208,00 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту 341,06 доларів США.

Відповідачі звернулись до суду з письмовою заявою про застосування позовної давності як до основної вимоги так і до додаткових вимог, до яких відносяться вимоги щодо стягнення пені (а.с.71-73).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 р. станом на 07.02.2018 р. (а.с. 34-44), розрахунок пені за прострочення сплати мінімального платежу проводився з лютого 2017 року, до суду позивачем позовну заяву подано у червні 2018 року (відмітка суду на позові Банку а.с.2).

Оскільки, стягнення неустойки (пені, штрафу) за змістом ст.ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, то суд першої інстанції правильно вважав, що у цій справі належить стягнути пеню з червня 2017 року, а не з лютого 2017 року, в сумі 245,63 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.02.2018 року складає 6745,21 грн., застосувавши позовну давність в один рік до вимог про стягнення суми пені.

Крім того, у відзиві на позовну заяву у суді першої інстанції (а.с. 67-70) відповідачі посилаються на те, що Банк пропустив трирічний строк позовної давності, однак, як правильно було встановлено судом першої інстанції з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 р. (а.с. 34-44), станом на 07.02.2018 р. останній платіж було здійснено 12.05.2016 року (а.с.37), тобто з червня 2016 року ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення боргу за кредитним договором.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки за умов вищезазначеного кредитного договору погашення повинно здійснюватись до 20 числа поточного місяця, а відповідачем ОСОБА_1 останній платіж за кредитом було зроблено 12 травня 2016 року (а.с.37), то суд першої інстанції правильно вважав, що з 21 червня 2016 року почалось обчислення позовної давності. Позивачем позов до Запорізького районного суду Запорізької області було подано 25.06.2018 року (а.с.2), отже трирічний строк позовної давності Банком не пропущено.

Крім того, у відзиві відповідачі у суді першої інстанції (а.с. 67-70) також зазначали, що в порушення вимог договору поруки №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 р., поручителю ОСОБА_2 не направлялись та не вручались будь-які повідомлення кредитора з вимогою виконати грошові зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 р. Однак, на адресу ОСОБА_2 останній представником позивача направлялась досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 р. (а.с.83), але лист повернувся до відправника, у зв`язку з відмовою від отримання, що підтверджується конвертом, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, списком №1 згрупованих поштових відправлень, списком №3734 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Запоріжжя-63 (а.с. 84-86).

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем були виконані вимоги договору поруки №09/2005/0499Фжк від 06.09.2005 р. поручителю ОСОБА_2 було направлено відповідну досудову вимогу.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із п.3.3.4 кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту 20.08.2025 року (а.с. 14).

В силу вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, а якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст. 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Ч. 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову Банку у цій справі при вищевикладених обставинах та солідарного стягнення з відповідачів на користь Банку заборгованості в розмірі 5522,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.02.2018 року складає 151663,89 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідачів у цій справі.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку у цій справі в частині його задоволення.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. с. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема відповідачами апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні їх вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останні не мають права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с. 154), сплаченого ними при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 травня 2019 року у цій справі в частині, що є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, що була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 11.09.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кухар С.В.