СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19139/17

пр. № 2/759/863/19

09 вересня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_9.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2017 р. позивач звернувся із позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 78563 грн 51 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 11.01.2008, перебуваючи з донькою відповідача у шлюбних з метою покращення житлових умов родини, позивач прийняв пропозицію відповідача, яка пропонувала покращити житлові умови та провести ремонтні роботи у належному їй на праві власності будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та в подальшому проживати разом. Для проведення ремонтних робіт позивачем витрачено власні кошти, набуті ще до укладення шлюбу, у загальному розмірі 78563 грн. 51 коп. Однак шлюбні відносини з відповідачем не склались, подружжя розлучилось, а тому підстави для проживання позивача у житловому будинку відсутні. Таким чином, відповідач набула покращення умов приватного будинку за кошти позивача на загальну вартість 78563 грн. 51 коп., а тому, на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, витрачені позивачем особисті кошти підлягають поверненню, оскільки підстава набуття коштів-проживання у спільному будинку однією сім`єю на даний час відпала.

Ухвалою суду від 09.01.2018 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 30).

14.02.2018 відповідач подала відзив на позовну заяву, зазначила, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.08.2016 про визнання укладеним договору та стягнення коштів, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.05.2017 встановлено, що відповідач не набувала майно за рахунок коштів позивача, ОСОБА_1 не доведено, що ним витрачено особисті кошті та що покращення будинку коштувало саме 78563 грн. 51 коп. Крім того, вимога про стягнення коштів вже була предметом судового розгляду. Доданий до позовної заяви договір підряду ремонтно-будівельних робіт від 28.07.2008 не підтверджує викладені позовні вимоги, оскільки договір укладено донькою відповідача, позивач не є стороною договору. Покращенням будинку займались всі члени родини. У приватному будинку відповідач проживав з 2008 року, користувався будь-якими покращеннями будинку. Ініціатором розлучення був позивач, який ще до розлучення за власним бажанням перестав проживати у вказаному будинку. З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають (а.с. 36-41).

26.02.2018 позивач подав відповідь на відзив, зазначив, що ним подано усі необхідні документи, які підтверджують правомірність та розмір позовних вимог, зокрема, вищезгаданим судовим рішенням також підтверджено факт виконання позивачем ремонтно-будівельних робіт у будинку для подальшого проживання у ньому, набуття відповідачем майна за рахунок позивача. На даний час позивач стосунків з відповідачем та колишньою дружиною не підтримує, а тому відсутні жодні підстави для проживання в їхньому будинку. Проте покращеними умовами проживання, що були зроблені за кошти позивача, відповідач продовжує користуватись (а.с. 50-54).

23.10.2018 відповідач подала заперечення, вказала, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами, суду не надано проектну документацію, кошторис та сплату позивачем коштів для проведення ремонтних робіт. Крім того, такі роботи проводились відповідно до договору підряду від 28.07.2008, укладеного з ПП «Аркадіум Буд Груп» та донькою відповідача. Позивач у даному договорі не мав будь-яких прав та обов`язків. З огляду на викладене, позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними (а.с. 74-77).

Ухвалою суду від 24.10.2018 справу вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 81).

21.11.2018 відповідач подала відзив на позовну заяву, зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним сплачено кошти підприємству для виконання будівельних робіт, придбання будівельних матеріалів. Факт того, що вартість ремонтно-будівельних робіт становила 78563 грн. 51 коп. та що ці кошти належали позивачу, матеріалами справи не доведено. Ремонтні роботи проводились за спільні кошти відповідача, її доньки, позивача, а також за кошти, що були отримані від продажу автомобіля, належного батькам відповідача, що встановлено рішенням суду. Майно за рахунок коштів позивача відповідач не набувала, підстави для задоволення позову відсутні (а.с. 86-90).

27.11.2018 позивач подав відповідь на відзив, зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, належним чином доведені та такими, що підлягають задоволенню, до матеріалів справи додано докази, які підтверджують розмір понесених витрат на здійснення ремонтно-будівельних робіт будинку відповідача. Наразі позивач не проживає в будинку, де здійснювався ремонт, покращеннями житлових умов користується відповідач, а тому, на підставі ст.1212, ст. 1213 ЦК України кошти, витрачені на ремонтні роботи, підлягають поверненню позивачу (а.с. 104-111).

11.12.2018 відповідач подала заперечення, зазначила, що кошти на ремонт будинку оплачувався за рахунок коштів, отриманих від продажу автомобіля, що належав батькам відповідача, що встановлено судовим рішенням. Позивач раніше звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів за проведення будівельних робіт на суму 22345 грн.00 коп., про що ним було написано записку з зазначенням переліку вартості матеріалів, робіт, яка відповідачем була повернена. Вимоги про повернення грошових коштів вже була предметом судового розгляду, у задоволенні позову позивачу відмовлено (а.с.115-122).

Ухвалою суду від 11.02.2019 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 134).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив.

Відповідач, представник відповідача проти позову заперечували з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, обставини, викладені у відзиві, запереченнях, підтримали.

Представник відповідача у судовому засіданні під час цивільно процесуальної стадії у судових дебатах оголосив заяву про застосування процесуального строку позовної давності, а адвокат з боку позивача заперечував і зазначив про недоведеність зазначених тверджень і вважає, що позивачем не попущено строк позовної давності.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вислухавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які надавали однакові покази стосовно власноручно проведених позивачем будівельних робіт, а не будівельною компанією витрати на яку є предметом позовних вимог вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 11.01.2008 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 100).

Відповідач ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_7 та є власником 33/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки за цією ж адресою на підставі договорів дарування від 30.10.2003.

Протягом червня-серпня 2008 р. в буд. АДРЕСА_3 проводився комплекс ремонтно-будівельних робіт, серед яких виконані покрівельні роботи, виготовлені і встановлені ворота, паркан, проводилось будівництво веранди. Позивачем за згодою відповідача було продано обладнання та автомобіль, що належали її батькові, й за рахунок виручених коштів оплачувалися виконані роботи.

Вказані обставини встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2016 про визнання укладеним договору підряду з ОСОБА_3 від 10.08.2008 та стягнення коштів з відповідача в розмірі 78563 грн.51 коп., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2016, у задоволенні позову відмовлено (а.с. 42-45).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.05.2017 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30.08.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2016 залишено без змін (а.с.47-49).

28.07.2008 між позивачем та П.П. «Аркадіум Бум Груп» укладено договір підряду (ремонтно-будівельних робіт), відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати ремонтно-будівельні роботи в приміщеннях замовника (п.1.1.) (а.с. 6-7).

Відповідно до рахунку-фактури від 01.08.2008 позивач сплатив підприємству 2700 грн.00 коп. (а.с. 9). Рахунком від 01.08.2008 сплачено кошти в розмірі 7300 грн.00 коп. (а.с. 10).

19.08.2008 між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_8 укладено договір №19/08 про виготовлення продукції-металопластикових виробів та фурнітури на загальну суму 9891 грн.00 коп. (а.с.11-12). Кошти за вказаним договором сплачені в повному обсязі відповідно до товарного чеку №19/08 (а.с. 13).

01.08.2008 відповідно до видаткової накладної позивач сплатив 2082 грн.08 коп. за товар (а.с. 19), 28.07.2008 сплатив 2448 грн.60 коп. за товар-шифер (а.с. 21).

Також до матеріалів справи додано квитанції на суму 726 грн.92 коп. від 02.08.2008, 161 грн. 40 коп., 942 грн. 20 коп. від 03.08.2008 (а.с. 20), видаткові накладні від 04.09.2008, 05.09.2008 на суму по 6132 грн.00 коп. кожна за котел (а.с. 22-23).

15.07.2008 позивач та ПП «Арт і кул» уклали договір №150708 з постачання будівельних робіт та виконання ремонтно-будівельних робіт приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю робіт на суму 100000 грн.00 коп. (а.с.58-60).

08.09.2008, 10.09.2008 на виконання умов договору позивачем сплачено 58672 грн.51 коп., 13260 грн.00 коп., 45412 грн.51 коп., що підтверджується рахунком на оплату від 08.09.2008, актом надання послуг, видатковою накладною від 10.09.2008 (а.с. 61-63).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2014 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 101).

У силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі, яка розглядається, предметом позову є стягнення коштів з відповідача на підставі ст.ст.1212, 1213 ЦК України, які, як вважає позивач, набуті безпідставно з огляду на те, що ним витрачено особисті кошти на ремонт будинку, яким позивач не користується та не використовує для проживання, з огляду на те, що відпали такі підстави.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Вартість безпідставно набутого майна визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Аналіз статті 1212 ЦК України та інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій нормі закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Судом встановлено та підтверджено доводами сторін, що після одруження позивача з донькою відповідача, для покращення житлових умов сім`ї, прийнято рішення провести ремонтні роботи в належній на праві власності частині будинку відповідача для подальшого спільного проживання, що і було зроблено сторонами. Оскільки шлюбні відносини між сторонами не склались, шлюб розірвано, позивач покращеними умовами в будинку наразі не користується.

З наведеного вбачається, що факт безпідставного набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача в даних правовідносинах не вбачається. Кошти на покращення житлових умов сплачувались усіма членами родини, в тому числі за рахунок проданого автомобіля, що належав батькам відповідача, що встановлено рішенням попереднього суду з приводу даної обставини. Крім того, відповідач на вимогу позивача сплатила грошові кошти за ремонтні роботи в будинку, в сумі 22345 грн.00 коп., що також встановлено рішенням суду. Вказані обставини позивачем спростовані не були. Позивачем не доведено обставин розміру понесених коштів та обставин того, що ним витрачено його особисті кошти на ремонтні роботи, оскільки на момент здійснення таких робіт, позивач перебував у шлюбі. Сплачені позивачем кошти за будівельні матеріали не свідчать того факту, що витрачені кошти були його особистою власністю. Протилежного доведено не було. Факт безпідставного набуття майна відповідачем за рахунок позивача в судовому засіданні доведено не було.

Таким чином, посилання позивача на безпідставність набуття відповідачем права власності на грошові кошти є необгрунтованими, а посилання на норми статей 1212, 1213 ЦК України - безпідставними.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1212, 1213 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 09.09.2019.