Житомирський апеляційний суд
Справа №278/991/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І.В.
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Миніч Т.І.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/991/16 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 23 травня 2019 року, яка постановлена суддею Зубчук І.В. в м. Житомирі

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору № 54525853 від 21.08.2018 р., винесену начальником Житомирського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області - Четвертухою О.В. та провести інші дії у зв`язку з її скасуванням; визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 57054581 від 21.08.2018 р. винесену державним виконавцем Житомирського РВДВС ГТУЮ у Житомирській області - Коцюрубою Я.Ю. та провести інші дії у зв`язку з її скасуванням; визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника №57054581 від 21.08.2018 р. на підставі якої зареєстроване обтяження № 27582561 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, винесену державним виконавцем Житомирського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області - Коцюрубою Я.Ю. та провести інші дії у зв`язку з її скасуванням.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 23 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду про відмову у відкритті провадження у справі та направити її до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Суб`єкт оскарження - Житомирський РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області правом на подачу відзиву не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від начальника Житомирський РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу ДВС. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За положеннями ч.1 ст. 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2018 року начальником відділу Житомирського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Четвертухою О.В. видано постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 81996,87 грн. на підставі виконавчого листа № 278/991/16, виданого 28.10.2016 р. Житомирським районним судом.

Державний виконавець Житомирського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Коцюруба Я.Ю. 21.08.2018 р. відкрив виконавче провадження з виконання вказаної вище постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 81996,87 грн. та в ході примусового виконання постановою від 21.08.2018 р. наклав арешт на все майно в межах суми боргу 82196,87 грн.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 1404-VIII постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 20 січня 2019 року у справі № 161/8267/17 (провадження № 14-604цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 639/6868/17 (провадження № 14-87цс19), від 24 квітня 2019 року у справі № 509/4842/17 (провадження № 14-186цс19

Враховуючи викладене вище, скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця, зокрема, постанову державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору, а також на постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника, які були винесені під час примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 23 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2019 року.

Головуючий: Судді: