Провадження № 2/470/201/19
Справа № 470/530/19
04 вересня 2019 року смт. Березнегувате
Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Лусти С.А.
за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,
01 липня 2019 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача в якому зазначив, що рішенням місцевого Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26.12.2002 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання їх доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно до її повноліття. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 позивач одружився вдруге з ОСОБА_3 та має з нею двох малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на яких відповідно до судового наказу Березнегуватського районного суду від 04.06.2019 року сплачує аліменти в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказаний в рішенні суду від 26.12.2002 року розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 позивач не має змоги сплачувати, оскільки на даний час ніде не працює, перебуває на обліку в районному центрі зайнятості населення. Утримувані з нього аліменти загалом перевищують встановлену законом частку, що ставить його в скрутне матеріальне становище. На підставі зазначеного просив суд зменшити розмір аліментів утримуваних з нього за рішенням місцевого Березнегуватського районного суду від 26.12.2002 року на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 з 1/4 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян до 1/6 частини.
Позивач в судове засідання надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку (а.с.14).
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала (а.с.13).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку, про що надала заяву, а справу просила слухати у її відсутність (а.с.15).
Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з позовної заяви у сторін в період шлюбу народилася донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Шлюб з відповідачкою розірвано та за рішенням місцевого Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 26 грудня 2002 року і до повноліття дитини, про що видано виконавчий лист по справі №2-552/02р. (а.с.9-10).
08 січня 2011 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що вбачається з довідки про склад сім`ї № 1106 від 24 червня 2019 року виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області (а.с.8).
04 червня 2019 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 31 травня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.4).
У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.12 вказаного вище Закону України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України та згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що при розгляді позовів, заявлених позивачем по справі з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
На підставі наданих суду письмових доказів було встановлено, що у позивача відбулися певні зміни в сімейному та матеріальному стані, а саме окрім ОСОБА_4 він має ще двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відносно яких він також має аліментні зобов`язання.
Згідно з ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" (із змінами) розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Згідно ст.182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Положеннями ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік", встановлено, що в 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.
Відповідно довідки № 58-02-16/925 від 25 червня 2019 року, виданої Березнегуватською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості, ОСОБА_1 зареєстрований як безробітний і його дохід за період з 11 грудня 2018 року по 31 травня 2019 року становить 3295,68 грн. (а.с.7).
За такого, враховуючи зміни матеріального та сімейного стану позивача, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 274-279, 280 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням місцевого Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2002 року, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця та жителя смт АДРЕСА_1 Березнегувате Миколаївської області, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно на 1/6 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати набрання рішення законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору, в розмірі 768 грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області 31.10.1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_3 ;

третя особа - ОСОБА_3 , 1992 року народження, зареєстрована по АДРЕСА_2 .

Суддя С. А. Луста