Справа № 274/6089/18
Провадження № 2/0274/964/19
Рішення
Іменем України

24.01.2019 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Бердичівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини, -

В с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить суд визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком - ОСОБА_1 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05.04.2005 року по 13.01.2015 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою . Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачкою. Після розлучення він постійно надавав відповідачці матеріальну допомогу на утримання дитини та приймав участь у його вихованні. В 2016 році відповідачка перенесла досить складну операцію, її стан здоров"я погіршився. З 2016 року їх з відповідачкою син практично постійно став проживати разом з ним , тому що фізичний стан відповідачки не дає їй змоги повноцінно доглядати за дитиною. Позивач зазначає, що він має стабільний заробіток, добре відноситься до дитини. Відповідачка працює по мірі можливості, вона не в змозі повноцінно піклуватися про дитину. Добровільно визначити місце проживання дитини відповідачка відмовилася.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача ОСОБА_5 надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог.
Відповідачка в підготовче судове не з"явилася, надала письмову заяву про визнання позовних вимог.
Представник органу опіки та піклування Осіпова В.М. також надала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Заяви сторін долучено до матеріалів справи.
У з"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 8).
Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.01.2015 року шлюб між сторонами по справі розірвано, дитину - сину ОСОБА_4 , 2006 р.н. залишено проживати разом з матір"ю ОСОБА_2 ( а.с. 9).
Відповідно до довідки від 05.11.2018 року, виданої ОСББ " Ромашка - 49" ОСОБА_1 , 1975 р.н. дійсно проживає та незареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , з ним проживає та зареєстрований син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 7).
Як вбачається з довідки про доходи позивача , він працює у в/ч НОМЕР_1 м. Бердичів , його середньомісячний заробіток становить 13262,95 грн. ( а.с.5).
Згідно службової характеристики , виданої ТВО командира в/ч НОМЕР_1 на майора ОСОБА_1 , заступника командира в/ч НОМЕР_1 з морально - психологічного забезпечення, останній має добру характеристику за місцем служби, є дисциплінованим військовослужбовцем ( а.с. 6).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 14.01.2019 року, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , 2006 р.н., орган опіки та піклування, беручи до уваги той факт, що дитина бажає проживати з батьком, який займається вихованням, навчанням та утриманням сина, враховуючи інтереси малолітньої дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .
Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до приписів частини другої статті 150 та частини другої статті 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Крім того, статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі змісту ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.
Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 Конвенції "Про права дитини").
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Згідно приписів ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що мати дитини - ОСОБА_2 , має зареєстроване місце проживання, але не працює, є інвалідом 2 групи .
ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , 2006 р.н., працевлаштований, щомісячно отримує заробітну плату, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, здійснює догляд за малолітньою дитиною.
Тому суд прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , 2006 р.н. з батьком ОСОБА_1 що є більш доцільним для його виховання та співпадає з бажанням самої дитини.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
За таких обставин, суд доходить висновку, що вимоги позивача базуються на нормах закону, обґрунтовані та доведені дослідженими у судовому засіданні доказами, також беручи до уваги, перш за все, інтереси дитини, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа - орган опіки та піклування Бердичівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини задоволити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою : АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий Т.М. Вдовиченко