Справа № 464/2860/19
пр.№ 2/464/1200/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019

Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання Кравс С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

Позивач Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення виплаченої допомоги з безробіття у розмірі 14 471,45 грн. та понесених судових витрат у розмірі 1921 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 10.12.2015 відповідачу було надано статус безробітного на підставі власноручно підписаної ним заяви відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», у якій останній підтвердив, що не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття. За час перебування на обліку у центрі зайнятості ОСОБА_1 отримував матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю з 17.12.2015 по 09.05.2016 в сумі 14 471,45 грн. та соціальні послуги. Відповідно до порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (акт розслідування страхових випадків №35 від 21.03.2019) з`ясовано, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 12.05.2003 згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відтак, під час реєстрації та набуття статусу безробітного, та в період перебування на обліку як безробітній, останній не повідомив службу зайнятості про те, що зареєстрований як фізична особа-підприємець, внаслідок чого незаконно набув статусу безробітного та отримував матеріальне забезпечення на випадок безробіття, оскільки належав до зайнятого населення. При цьому, відповідач не виконав вимоги пункту 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», відповідно до якого усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, зобов`язані подати державному реєстратору, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру. Проте, лише 11.12.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про включення до реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , де дата запису про державну реєстрації 12.05.2003, тоді як датою припинення підприємницької діяльності є 11.12.2018.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив, позов підтримав в повному обсязі та просив такий задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання , причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2015 ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення йому виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Як видно із змісту заяви про надання статусу безробітного, відповідач підтвердив, що не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг на випадок безробіття.

Відповідно до витягу з наказів Львівського міського центру зайнятості про прийняті рішення по особі Маєвському ОСОБА_2 , такому 16.12.2015 надано статус безробітного, та, починаючи з 17.12.2015, призначено і розпочато виплату допомоги по безробіттю.

За час перебування на обліку у центрі зайнятості ОСОБА_1 за період з 17.12.2015 по 09.05.2016 отримав матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю в сумі 14 471,45 грн., що підтверджується нарахуваннями допомоги по безробіттю.

Відповідно до акту розслідування страхових випадків №35 від 21.03.2019, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 12.05.2003 згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, під час реєстрації та набуття статусу безробітного 10.12.2015, а також в період перебування на обліку як безробітній, не повідомив Львівський міський центр зайнятості про те, що зареєстрований як фізична особа-підприємець з 12.05.2003 року, в результаті чого останній незаконно набув статусу безробітного та отримував допомогу по безробіттю за період з 17.12.2015 по 09.05.2016.

Як видно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 11.02.2018 внесено запис за №2096058 про включення до реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , де дата запису про державну реєстрацію 12.05.2003, дата припинення підприємницької діяльності 11.12.2018.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру», яким внесено зміни до п. 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»).

Пунктом 8 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

На підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 №60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Згідно п.7 вказаного Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Таким чином, неповідомлення ОСОБА_1 обставини, яка не давала йому права для визнання безробітнім, свідчить про невиконання ним своїх обов`язків, а відтак є підставою для стягнення з нього незаконно отриманої суми виплаченого забезпечення у розмірі 14 4714,45 грн.

Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 921 грн.

На підставі статей 1166, 1212 ЦК України, статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та керуючись статтями 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Львівського міського центру зайнятості (р/р , р/р 0584, Банк ГУДКСУ у Львівські області, МФО 825014, місцезнаходження: м.Львів, вул. Княгині Ольги, 122) виплачену допомогу з безробіття в сумі 14 471 (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят одну) гривню 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.