Справа № 353/1065/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/4/19
Головуючий у 1 інстанції Лущак Н. І.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Тлумацької міської ради об'єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання недійсним та скасування рішення, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2018 року, постановленого суддею Лущак Н.І.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із даним позовом та просила ухвалити рішення про визнання недійсним та скасування рішення Надорожнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 05 травня 2014 року, яким вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, передачу у власність ОСОБА_3 земельну ділянку плошею 0,25 га і зареєструвати її, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,25 гектара від 14 травня 2014 року, усунення перешкод у користуванні їй земельною ділянкою площею 0,2045, що розташована по АДРЕСА_2 шляхом перенесення встановленої ОСОБА_3 огорожі відповідно до правовстановлюючих документів, меж належної земельної ділянки, стягнення з ОСОБА_3 20000 гривень завданої моральної шкоди та судові витрати.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2045 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_2. У 2012 році відповідач ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_5 господарство, розташоване по АДРЕСА_3. З метою виготовлення технічної документації ОСОБА_3 проводила встановлення та відновлення меж земельної ділянки. Однак в Акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки невстановленою особою було підроблено її підпис про погодження меж. В подальшому ОСОБА_3, знаючи, що вказаний документ є завідомо підроблений, з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, 16 липня 2012 року пред'явила та надала його до Тлумацького районного виробничого відділу ДП «Центр ДЗК», яке в подальшому виготовило їй технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_4, яка була затверджена рішенням Надорожнянської сільської ради від 05 травня 2014 року та вирішено передати у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,25 га та зареєструвати право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку. 14 травня 2014 року на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_3. В подальшому, ОСОБА_3 було встановлено огорожу та зайнято частину належної їй земельної ділянки площею 0,0022 га.

За її заявою, 25 квітня 2015 року Тлумацьким відділом поліції було внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2016 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. Тобто зазначеним підтверджуються неправомірні дії ОСОБА_3 при виготовленні документів із землеустрою, що стали підставою для реєстрації нею права власності на зазначену земельну ділянку.

Тому, рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га та реєстрація права власності на земельну ділянку не відповідає вимогам закону та порушує її права та законні інтереси на користування частиною земельної ділянки.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 їй також було завдано моральної шкоди, яка полягає у нервових розладах та душевних стражданнях, розладі душевного здоров'я, оскільки протягом двох років змушена боротись за своє право, звертатись до правоохоронних органів та суду.

30 жовтня 2017 року на підставі письмової заяви позивача судом замінено відповідача - Надорожнянську сільську раду Тлумацького району Івано-Франківської області на його правонаступника - Тлумацьку міську раду об'єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області.

Рішенням Тлумацького районного суду від Івано-Франківської області від 05 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати його в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішення, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Ухвалити у цій частині нове рішення про скасування рішення сесії Надорожнянської сільської ради від 05 травня 2014 року, яким вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_5, передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га, реєстрацію права власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,25 га. Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною апелянту земельною ділянкою шляхом перенесення встановленої нею огорожі відповідно до встановлених правовстановлюючими документами меж належної їй земельної ділянки.

Апелянт у скарзі зазначає, що судове рішення не відповідає вимогам цивільно-процесуального кодексу України, судом не встановлено фактичних обставин у справі та порушено норми матеріального і процесуального права.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що фактична площа земельної ділянки, якою вона користується, на даний час зменшена. Це підтверджено Планом земельних ділянок, складеного 23 вересня 2016 року під час проведення геодезичних робіт земельної ділянки, яка їй належить, у якому зазначено, що фактична площа земельної ділянки, якою вона користується, становить 0,2023 га, та є зменшеною по межі з ОСОБА_3 на 0,0022га.

Суд не врахував, що висновок земельно-технічної експертизи від 29 серпня 2017 року, у якому зазначено, що виявлене зменшення дійсного (фактичного) користування-власності відбулося внаслідок накладення землекористування площею 0,0031 га.

Суд не взяв до уваги покази експерта ОСОБА_7, який в судовому засіданні підтвердив, що площа земельної ділянки, якою вона фактично користується, не відповідає правовстановлюючим документам, а зменшена на 0,0031 га.

Суд першої інстанції повинен був взяти до уваги, що право власності на земельну ділянку у неї виникло першочергово у 2008 році, а відповідач ОСОБА_3 придбала земельну ділянку, пізніше у 2012 році.

Судом помилково взято до уваги пояснення судового експерта, що при наданні ним висновку земельно-технічної експертизи від 29 серпня 2017 року за основу взято Державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_3, виходячи з того, що у неї наявна державна реєстрація та земельна ділянка внесена у кадастрову книгу.

Суд не врахував, що земельна ділянка належить їй на праві власності на підставі державного акту від 20 травня 2008 року та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Крім цього, у висновку зазначеної експертизи встановлена часткова невідповідність розмірам і конфігурації земельної ділянки, якою вона фактично користується, розмірам і конфігурації земельної ділянки представленої в технічній документації із землеустрою, вказано площу 0,2045 га з врахуванням накладення 0,0031 га по межі змельної ділянки ОСОБА_3

Судом не враховано, що її земельна ділянка зменшена і не відповідає розмірам, зазначеним у документах, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

При виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку використано завідомо неправдиві документи, оскільки акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки нею не підписувався, внаслідок чого не було дотримано погодження меж з сусідніми користувачами.

Судом безпідставно визнано твердими межовими знаками встановлену ОСОБА_3 огорожу навколо своєї земельної ділянки, не врахувавши що відповідачем пригороджено частину її земельної діляки.

Висновки суду про відсутність її порушеного права власності на земельну ділянку є безпідставним.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та її представника, які вимоги апеляційної скарги підтримали, представника відповідача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача та її представника, викладені в позові щодо зменшення розміру її земельної ділянки на 0,0022 га, та створення перешкод у користуванні, належною їй земельною ділянкою, шляхом встановлення огорожі, є необґрунтованими та нічим не підтверджені, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, у позивача відсутнє порушене право як власника земельної ділянки, оскільки згідно висновку земельно-технічної експертизи встановлено відповідність розмірам і конфігурації земельної ділянки, якою фактично користується відповідач, та яка представлена в технічній документації, тоді як встановлено часткову невідповідність розмірам і конфігурації земельної ділянки, якою фактично користується позивач, що свідчить про накладення в натурі на земельну ділянку відповідача зі сторони земельної ділянки позивача площею 0,0031 га, а зі сторони відповідача ОСОБА_3 не порушено меж земельної ділянки з позивачем.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положення цих статей ґрунтуються на нормах Конституції України про обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, захист прав і свобод людини і громадянина судом.

За змістом частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав, якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2045 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована по АДРЕСА_6, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 20 травня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04 (а.с. 9, т.1) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2015 року (а.с. 10, т. 1).

Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_8 та позивачем ОСОБА_1 (а.с. 112, т. 1).

06 червня 2012 року відповідач ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_9 домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_7. Житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 2500,0 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2, що підтверджується копією Договору купівлі-продажу домоволодіння від 06 червня 2012 року (а.с. 104, т. 1) та копією Витягу про державну реєстрацію прав від 06 липня 2012 року (а.с. 105, т. 1).

Після придбання цієї ділянки рішенням 12 сесії Надорожнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області шостого демократичного скликання від 17 червня 2012 року № 104-12/2012 «Про дозвіл на складання технічної документації» ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_8, площею 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства та площею 0,20 га. Рекомендовано звернутись у ліцензовану проектну організацію для виготовлення технічної документації на договірних умовах і технічну документацію із землеустрою, погоджену органом земельних ресурсів та органом містобудування та архітектури, подати до сільської ради на затвердження (а.с. 16, т. 1).

На підставі вищевказаного рішення сесії сільської ради спеціалістами Тлумацького районного виробничого відділу ДП «Центр державного земельного кадастру» в присутності представника місцевої влади, землекористувача та суміжних землекористувачів проведено встановлення та відновлення меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3. За результатами проведеної роботи було складено акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки , у якому містяться підписи: спеціаліста Тлумацького районного виробничого відділу ДП «Центр державного земельного кадастру» Худобяк О.Я., сільського голови Пронюк М.М., землевласника ОСОБА_3 та суміжних землекористувачів ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_6 (а.с. 75, 98 Том 1).

Згідно висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України № 09/03-50 від 18 травня 2016 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Суміжні землекористувачі» у Акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с. 68-74, т.1).

Дані обставини стали підставою для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2016 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито (а.с. 14, т 1).

05 травня 2014 року рішенням 24 сесії 6 демократичного скликання Надорожнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 186-24/2014 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_3;

передано у власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га; зареєстровано право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку (а.с. 17, т.1).

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 травня 2014 року (а.с. 107, 108, т. 1).

Згідно плану земельних ділянок, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 від 23 вересня 2016 року, позначені межі та розміри земельних ділянок, які знаходяться у користуванні сторін. Зазначено накладку земельних ділянок обидвох сумежників площею 0,0022 га (а.с. 18, т.1).

Висновком № 027/ЗТ-17 земельно-технічної експертизи від 29 серпня 2017 року, призначеної за ухвалою суду першої інстанції зазначено, що встановити відповідність розмірам і конфігурації земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1, жителька АДРЕСА_9, розмірам і конфігурації цієї земельної ділянки при наділенні - не надається можливим. Співставити проведений контрольно-експертний переобмір (комплекс топографічно-геодезичних робіт по АДРЕСА_9), що виконаний в денний час, за допомогою електронного тахеометра Sokkia SET 630RK із прив'язкою ділянок до державної системи координат з використанням GPS приймачів та виявити порушення меж (накладання) не надається можливим - за відсутності реєстрації ділянки по АДРЕСА_9, яка належить позивачу в Державному реєстрі та даних в Публічній карті приватизованих ділянок. Встановити відповідність розмірам і конфігурації земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_3, жителька АДРЕСА_10, розмірам і конфігурації цієї земельної ділянки при наділенні також не надається можливим. Проведений контрольно-експертний переобмір (комплекс топографічно-геодезичних робіт по АДРЕСА_9), що виконаний в денний час, за допомогою електронного тахеометра Sokkia SET 630RK із прив'язкою ділянок до державної системи координат з використанням GPS приймачів та виявити порушення меж (накладання) - виявлено зменшення площі дійсного (фактичного) користування-власності як результат накладання по спільній межі з господарством ОСОБА_1 АДРЕСА_11, а саме частини землекористування площею, що становить: S1 накл = 0,0031 га. Встановлено відповідність розмірам і конфігурації земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_3, що знаходяться по АДРЕСА_12, розмірам і конфігурації земельної ділянки представленої в Технічній документації із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку від 20 серпня 2013 року, вказано площу = 0,2500га (із врахуванням площі накладання 0,0031га). Зараз лінія розмежування між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що знаходяться по АДРЕСА_13 - не відповідають. Встановлено часткову невідповідність розмірам і конфігурації земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1, що знаходяться по АДРЕСА_9, розмірам і конфігурації земельної ділянки представленої в Технічній документації із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку від 27 лютого 2008 року, вказано площу - 0,2045га (з врахуванням накладання 0,0031 га). Зараз лінія розмежування між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що знаходяться по АДРЕСА_14 - не відповідають представленій в технічній документації із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку ОСОБА_3 Згідно проведеного контрольно-експертного переобміру (комплексу топографічно-геодезичних робіт) досліджуваних ділянок, земельна ділянка ОСОБА_1 що знаходиться по АДРЕСА_9 накладається на земельну ділянку ОСОБА_3, що знаходиться по АДРЕСА_15, площею: Slнакл = 0,0031га. Накладення в натурі на земельну ділянку ОСОБА_3, яка знаходиться по АДРЕСА_16 виявлено зі сторони земельної ділянки суміжного користувача ОСОБА_1 площею = 0,0031 га.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 призначено повторну земельно-технічну експертизу.

Згідно висновку експерта №3010 від 27 листопада 2018 року судової повторної земельно-технічної експертизи фактичні геометричні розміри по периметру земельної ділянки АДРЕСА_17 яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на час проведення дослідження становлять, 0,2056 га.

Фактичні геометричні розміри земельної ділянки АДРЕСА_18 та площа (0,2452 га) земельної ділянки АДРЕСА_18, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, на час проведення дослідження становить 0,2452 га.

Фактичні межі, геометричні розміри обох земельних ділянок, які належать сторонам, не відповідають межам, геометричним розмірам та площі 0,2045 га та 0, 2500 га згідно правовстановлюючих документів відповідно кожному, згідно даних технічного звіту та технічної документації із землеустрою.

Порушення меж та накладення земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_19 має місце та виражається у перетині дотичної межі земельних ділянок.

Відповідно даних технічної документації із землеустрою на земельну ділянку АДРЕСА_18 та технічного звіту на земельну ділянку АДРЕСА_20 спільна межа між земельними ділянками відрізняється по конфігурації та розмірах, при цьому не відповідає конфігурації та розмірам фактичної межі, встановленої за результатами обмірів (а.с. 95-99, т.2).

Отже, експертом встановлено, що у фактичному користуванні позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_21 знаходиться земельна ділянка площею 0,2056 га замість площі 0,2045 га, яка їй належить згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 20 травня 2008 року, а у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_3 по АДРЕСА_22 знаходиться земельна ділянка площею 0,2452 га замість площі 0,2500 га, яка їй належить на підставі свідоцтва про право власності від 14 травня 2014 року (а.с. 108., т.1).

Крім цього, як первинною так і повторною земельно-технічною експертизою встановлено, що фактичні межі, геометричні розтіри та площі обох ділянок не відповідають даним технічного звіту та технічній документації із землеустрою. Експертизами на підставі первинних документів достовірно встановлено, що площа земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 жодним чином не накладається на земельну ділянку, яка належить на праві власності позивачу.

За змістом статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Права власників земельних ділянок закріплені положеннями частини першої статті 90 ЗК України, а в силу частини 2 зазначеної статті порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню у порядку встановленому законом.

За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 ЦК України).

За змістом частини першої статті 321 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апелянта ОСОБА_1, що суд першої інстанції не взяв до уваги її доводи, що фактична площа земельної ділянки, якою вона користується, зменшена на 0,0022га., експертом ОСОБА_7, в судовому засіданні підтверджено, що площа земельної ділянки, якою вона фактично користується, не відповідає правовстановлюючим документам, а зменшена на 0,0031 га., її право власності на земельну ділянку виникло першочергово у 2008 році, а відповідач ОСОБА_3 придбала земельну ділянку пізніше, у 2012 році, при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку використано завідомо неправдиві документи, оскільки акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки нею не підписувався, внаслідок чого не було дотримано погодження меж з сусідніми користувачами та безпідставно визнано твердими межовими знаками встановлену ОСОБА_3 огорожу навколо своєї земельної ділянки, не врахувавши що відповідачем пригороджено частину її земельної діляки.

Пунктами 4.1-4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Погодження меж є допоміжною стадією у процедурі розробки і складання технічної документації із землеустрою, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок та порушення прав землекористувачів. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

Апелянт помилково зазначає, що експертом ОСОБА_7, в судовому засіданні підтверджено, що площа земельної ділянки, зменшена на 0,0031 га. Навпаки, експерт ОСОБА_7 у засіданні суду першої інстанції пояснив, що по спірній межі зі сторони ОСОБА_3 захоплення немає, її ділянка по фактичному користуванню є меншою.

Висновками обидвох експертиз підтверджено, що встановлені тверді межові знаки ОСОБА_3 у вигляді огорожі не порушують право позивача на землекористування, а висновком експерта №3010 від 27 листопада 2018 року судової повторної земельно-технічної експертизи встановлено, що у фактичному користуванні позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_21 знаходиться земельна ділянка площею 0,2056 га замість площі 0,2045 га, яка їй належить згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 20 травня 2008 року.

Судом першої інстанції під час розгляду справи не було встановлено факту збільшення належної ОСОБА_3 земельної ділянки за рахунок земель позивача ОСОБА_1

За відсутності в матеріалах справи належних доказів, які б могли достовірно свідчити про самовільне зайняття ОСОБА_3 частини земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що втручання з боку ОСОБА_3 у право позивача, як землекористувача суміжної земельної ділянки, є передчасним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду від Івано-Франківської області від 05 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк