Справа № 342/496/18
Провадження № 2/342/27/2019
30 січня 2019 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Ничик Г.І.,
з участю секретаря судового засідання Петруняк Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,
В С Т А Н О В И В:
Сторони в судове засідання не зявилися. В позовній заяві позивач просить справу розглядати у його відсутності, прибути в судове засідання не може у звязку із віддаленістю суду від місця його проживання. Відповідачка в судове засідання не зявилася повторно із невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 cт.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Із копії виконавчого листа, виданого Городенківським районним судом Івано-Франківської області 07 квітня 2014 р., вбачається, що рішенням цього ж суду від 02 квітня 2014 р. по справі № 342/46/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів вирішено стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісяця; аліменти на дитину присуджено з 15.01.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття.
Ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Однією з причин, по якій позивач, покликаючись на ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами є те, що йому не було відомо про звернення відповідачки до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Дана обставина не може бути взята до уваги судом, оскільки позивач зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття незалежно від наявності рішення суду про стягнення аліментів.
Також позивач зазначає, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи за позовом ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів. Зазначена обставина не може бути підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах.
Посилання позивача на те, що після звільнення з місць позбавлення волі він не влаштувався на роботу, не отримує ніяких доходів, тому не має можливості сплачувати аліменти, як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, також не заслуговує на увагу суду, оскільки позивачем не надано доказів, які б стверджували про будь-які обмеження, які перешкоджають йому працевлаштуватися.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, тому суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід відмовити.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. Відповідно до п.2 ч.2 згаданої статті судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи повязані ці витрати з розглядом справи, визначено п.1 ч.3 ст.141 ЦПК України. У звязку із наданням правової допомоги у даній цивільній справі відповідачкою сплачено адвокатському обєднанню «Голд Лекс» 5000 грн., що стверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 15/06/2018 від 15.06.2018 р. Однак, суду не надане підтвердження фактично виконаних робіт, а тому суд вважає, що сума витрат, яка повязана із розглядом справи, становить 1500 грн. за написання відзиву на позовну заяву, який наявний в матеріалах даної цивільної справи.
На підставі ст.ст. 7, 180, 197 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1500 (одну тисячу пятсот) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - вул. Крушельницької, 6-а, с. Сновидів, Бучацький район, Тернопільська область; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Місце проживання відповідачки ОСОБА_2 - вул. Колодзінського, 10, м. Городенка, Івано-Франківська область.

Судове рішення складене 30.01.2019 р.

Суддя: Ничик Г. І.