Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 514/559/16-ц

провадження № 61-18901св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Мартєва С. Ю., Лесько А. О., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року в складі судді Козирєва М. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року в складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сидоренко І. П., Станкевича В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за користування коштами.

Позовна заява мотивована тим, що 11 квітня 2012року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів і стягнуто з відповідача на користь позивача 196 950,00 грн.

07 жовтня 2013 року сторони виконавчого провадження уклали мирову угоду, яка визнана ухвалою Тарутинського суду Одеської області від 24 лютого 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу передано до Тарутинського районного суду Одеської області на новий розгляд.

18 березня 2016 року Тарутинським районним судом Одеської області вдруге розглянуто подання відділу державної виконавчої служби Тарутинського районного управління юстиції про визнання мирової угоди на стадії виконання, за наслідками чого судом у визнанні мирової угоди відмовлено.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 травня 2012 року боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду до 28 травня 2012 року, отже, санкції нараховувались з 29 травня 2012 року.

ОСОБА_2 не виконала своїх зобов`язань щодо сплати боргу, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з неї на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 156 193,22 грн та 3 % річних за користування коштами у розмірі 21 967,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 178 160,22 грн, з яких: 156 193,22 грн - інфляційні втрати та 21 967,00 грн - 3 % річних.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що у зв`язку з тим, що 11 квітня 2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів і стягнуто з відповідача 196 950,00 грн, між сторонами виникли грошові зобов`язання та рішення суду не виконано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказану справу передано Верховному Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги те, що до 18 березня 2016 року відповідач належним чином виконала рішення суду щодо стягнення на користь позивача грошових коштів, оскільки позивач з 24 лютого 2014 року та до моменту відмови судом першої інстанції у визнанні мирової угоди позивач користувався майном, яке йому було передано за мировою угодою.

Крім того, хибними є посилання в ухвалі Апеляційного суду Одеської області про те, що у визнанні мирової угоди відмовлено з причин відмови ОСОБА_2 від такої угоди, оскільки із заявою про скасування мирової угоди звертався її колишній чоловік ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 Відповідачка вказує, що відмовилась від підписання мирової угоди, оскільки при її укладанні порушено права неповнолітньої дитини.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 квітня 2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, стягнуто з відповідача на користь позивача 196 950,00 грн (а.с. 4 - 9).

07 жовтня 2013 року сторони виконавчого провадження уклали мирову угоду, яка визнана ухвалою Тарутинського суду Одеської області від 24 лютого 2014року (а.с. 10 - 12).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 61 - 64).

18 березня 2016 року Тарутинським районним судом Одеської області вдруге розглянуто подання відділу державної виконавчої служби Тарутинського районного управління юстиції про визнання мирової угоди на стадії виконання, за наслідками чого судом у визнанні мирової угоди відмовлено з причин відмови від такої угоди з боку боржника ОСОБА_2 (а.с. 60)

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 травня 2012 року боржнику надано строк для добровільного виконання до 28 травня 2012 року (а.с. 19).

Згідно з листом виконуючого обов`язки начальника відділу державної виконавчої служби Тарутинського районного управління юстиції, ОСОБА_2 почала сплачувати борг за рішенням суду та станом на 23 листопада 2016 року із заробітної плати боржниці за період з липня по жовтень 2016 року включно стягнуто боргу на загальну суму 1 475,45 грн (а.с. 66).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на наступне

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Зобов`язання виникають з підстав, установленихстаттею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятійстатті 11 ЦК України визначено, щоу випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2012 року.

У разі наявності судового рішення про стягнення коштів, яке не виконується боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другоїстатті 625 ЦК України за весь період невиконання такого судового рішення.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та іншихправочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбаченізаконом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на зазначене, суди, установивши, що рішенням суду зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнутогрошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань, які ОСОБА_2 належним чином не виконує. Цедає підставидля стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповерненихкоштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

ОСОБА_2 у касаційній скарзі також зазначала, що судом безпідставно відмовлено у затвердженні мирової угоди, однак з тексту ухвали Тарутинського районного суду Одеської області від 18 березня 2016 року вбачається, що відповідач відмовилася від мирової угоди та визнала борг перед позивачем у сумі 196 950 грн.

Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка сформована 07 лютого 2017 року, підставою виникнення права власності ОСОБА_1 на Ѕ житлового будинку по АДРЕСА_1 є ухвала Тарутинського районного суду Одеської області від 24 лютого 2014 року про визнання мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_5 , однак ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року вищевказану ухвалу про визнання мирової угоди скасовано, справу передано для вирішення питання щодо затвердження мирової угоди на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 18 березня 2015 року у визнанні мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_5 відмовлено. Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_2 має право звернутись до державної реєстраційної служби про скасування зареєстрованого за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку.

У зв`язку з наведеним доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: С. Ю. Мартєв

А. О. Лесько

Є. В. Петров

С. П. Штелик