Справа № 130/1373/19
Провадження № 22-ц/801/2463/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 рокуСправа № 130/1373/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (судді-доповідача),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецький С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, заступник начальника з експертної роботи Вінницького обласного бюро судово медичних експертиз Мусієнко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року, постановлене у складі судді Порощука П.П., в залі суду,

в с т а н о в и в :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, заступника начальника з експертної роботи Вінницького обласного бюро судово медичних експертиз Мусієнко Д.В. про відшкодування моральної шкоди за надання неправдивого висновку.

У позовній заві ОСОБА_1 просив: визнати, що висновок відповідача ОСОБА_2 не відповідає карті швидкої допомоги; визнати, що висновок відповідача ОСОБА_2 зроблений при відсутності медичної карти амбулаторного хворого та відсутності потерпілої; стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби 200 000 грн. моральної шкоди.

07 серпня ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог та просив: визнати, що у висновку відповідача ОСОБА_2 в п.1 «Підсумки» умисне сфальсифікована карта швидкої допомоги, в якій зазначено про попередній діагноз «термо-хімічний опік», а не остаточний діагноз; визнати, що в карті швидкої допомоги встановлений остаточний діагноз «шкіра обличчя гиперемирована», що згідно відповіді головного лікаря «Жмеринськой СЕМД» та пояснень Барського експерта в постанові від 24 вересня 2018 року, є не тілесним ушкодженням, а симптоматичним захворюванням; визнати відмову відповідача ОСОБА_2 надати об`єктивну оцінку та виконати постанову слідчого чи є садна на тілі ОСОБА_3 , про не зазначення у висновку експертам м. Бар та яке відсутнє в карті швидкої допомоги, яка лягла в основу висновку Барського експерта; визнати, що висновок відповідача зроблений при відсутності виконання його запиту до слідчого про надання йому карти амбулаторних хворих потерпілих та про виклик їх на обстеження (а.с.16).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що, позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, наявність незаконних рішень, дії чи бездіяльності, процесуальних дій, що обмежують чи порушують його права та свободи, з боку відповідачів, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди заявленими діями відповідача.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що на підставі постанови старшого слідчого ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Пухтіцького В.М. від 14 березня 2019 року в складі судово-медично- експертної комісії (голова комісії - Мусієнко Д.В.) проведено комісійну судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження № 0000020 по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, стосовно ОСОБА_3 , що зазначено у висновку №18-К.

У висновку зазначено, що з правами та обов`язками експерта, що передбачені ст. 69 КПК України, ознайомлені. За завідомо неправдивий висновок експерта, відмову від виконання покладених на нього обов`язків експерт несе відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України (а.с. 36-37).

Постановою старшого слідчого СВ Барського ВП Жмеринського ВП ГУ НП у Вінницькій області Пухтіцького В.М. від 27 червня 2019 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №00000020 від 21 березня 2017 року, закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України та складу будь-якого іншого кримінального правопорушення (а.с.40).

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року постанову старшого слідчого СВ Барського ВП Жмеринського ВП ГУ НП у Вінницькій області Пухтіцького В.М. від 27 червня 2019 року про закриття кримінального провадження внесене до ЄРДР за №00000020 від 21 березня 2017 скасовано (а.с.42).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з чим погоджується також суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1,2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до положень пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того, хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

До правовідносин щодо завдання моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття підлягають застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1174 ЦК України.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи наведене, для відшкодування на користь позивача моральної шкоди за рахунок держави, слід, зокрема, встановити наявність моральної шкоди, спричиненої позивачеві, та в чому вона полягає, протиправність дій посадової особи органу державної влади, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про судову експертизу» судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_1 фактично дії експерта Вінницького обласного бюро судово медичних експертиз не оскаржував, доказів про притягнення експерта до відповідальності в порядку, передбаченому ст. 14 Закону України «Про судову експертизу» не надав.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не доведено протиправність діяння заступника начальника з експертної роботи Вінницького обласного бюро судово медичних експертиз Мусієнко Д.В., не доведено заподіяння моральної шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а тому судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.

Оскільки, обставини на які скаржник посилається в апеляційній скарзі нічим не підтвердженні, а тому не можуть впливати на правильність прийнятого рішення судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук