КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 761/27588/18

провадження № 22-ц/824/1331/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

розглянув апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року у складі судді Макаренко І.О.

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_4 подала до суду позовну заяву про визначення місця проживання дитини з матір'ю, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування вимог зазначала, що позивач та відповідач фактично проживають окремо один від одного, а мати ОСОБА_4 виховує їх спільного сина ОСОБА_6 сама та створила усі необхідні умови для його виховання та проживання. Виходячи з інтересів дитини просила визначити місце проживання сина разом з нею та вирішити питання про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітнього сина з відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року роз'єднано позовні вимоги про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину та виділено в самостійні провадження окремо позов про стягнення аліментів та окремо позов про стягнення додаткових витрат на дитину.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської РДА в м. Києві про визначення місця проживання дитини та призначено справу до розгляду.

31 жовтня 2018 року представник відповідача ОСОБА_7 подав до суду зустрічний позов про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської РДА в м. Києві про визначення місця проживання дитини передано за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Не погоджуючись з ухвалою, 22 листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу та прийняти постанову про залишення даної цивільної справи на розгляді у Шевченківському районному суді м. Києва, оскільки уважає, що таким чином порушено право позивача на розгляд справи належним судом, яке гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зазначає, що позовну заяву було подано до Шевченківського районного суду м. Києва з дотриманням правил підсудності у порядку частини 1 статті 28 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання позивача. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки дана справа вже була прийнята до провадження Шевченківським районним судом м. Києва з дотриманням правил підсудності, а підстави для передачі справи до іншого суду відсутні.

Сторони не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу цивільної справи на розгляд за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, суд першої інстанції виходив з того, що провадження у справі було відкрите з порушенням правил підсудності, а тому відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України справу необхідно направити за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про визначення місця проживання дитини з матір'ю, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину за своїм зареєстрованим місцем проживання в Шевченківському районі АДРЕСА_1.

Згідно з частиною 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року було роз'єднано позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину та виділено в три самостійні провадження.

Так, позовну вимогу про визначення місця проживання дитини було виділено в окреме провадження, яке було відкрито ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року та призначено до розгляду.

За загальним правилом, відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, позов про визначення місця проживання дитини має пред'являтися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача, оскільки до таких позовних вимог цивільним процесуальним законом не передбачено ані альтернативної, ані виключної підсудності.

Як убачається з матеріалів справи, зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2.

Згідно з частиною 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини 2 статті 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Матеріалами справи встановлено, що місцевий суд, розглянувши 13 серпня 2018 року матеріали позовної заяви про визначення місця проживання дитини з матір'ю, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, дійшов висновку, що сумісний розгляд заявлених вимог в одному провадженні утруднить вирішення справи, за результатами чого постановив ухвалу.

24 серпня 2018 року судом відповідно до вимог статті 187 ЦПК України направлено запит щодо доступу до персональних даних, що містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі щодо ОСОБА_4 з метою розгляду справи за позовом про визначення місця проживання дитини.

Згідно частини дев'ятої статті 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Таким чином, після отримання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4, та відповідно вирішивши питання щодо підсудності справи, судом ухвалою від 03 вересня 2018 року відкрито провадження у справі.

Отже, справу за позовом про визначення місця проживання дитини не прийнято судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, як це передбачено у частині другій статті 31 ЦПК України, оскільки судом направлено запит для встановлення місця проживання/перебування лише позивача та не встановлено аналогічної інформації стосовно відповідача.

Тобто провадження у справі за позовом про визначення місця проживання дитини було відкрито з порушенням правил підсудності, а не в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, а тому посилання представника позивача на норми частини 2 статті 31 ЦПК України, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, є необґрунтованими, а тлумачення цієї статті - хибним.

Доводи апеляційної скарги спростовуються тим, що суд першої інстанції допустив порушення правил підсудності при відкритті провадження у даній справі, а не в процесі її розгляду виникли обставини, які вплинули на підсудність справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів уважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку, що провадження у справі було відкрите з порушенням правил підсудності, а цивільну справу необхідно направити на розгляд за зареєстрованим місцем проживання відповідача до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування ухвали і постановлення нової, а тому, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай