РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/7517/18

Провадження № 22-ц/4815/26/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 27 червня 2018 року, ухваленого в складі судді Куцоконя М.П., у м. Рівне, у справі № 569/7517/18,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Позовна заява мотивована тим, що за вироком Рівненського міського суду від 14 червня 2010 року, ОСОБА_2 був засуджений за ч.1 ст.115 КК України, до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. Під час розгляду справи вона була визнана потерпілою, оскільки ОСОБА_2 скоїв вбивство її сина ОСОБА_4. Нею був заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 липня 2011 року з ОСОБА_2на її користь було стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9060,80 грн та моральну шкоду 100000 грн. Оскільки на момент скоєння злочину відповідач був неповнолітнім, вважає, що згідно статті 155 СК України, матеріальну та моральну шкоду відповідачі мають відшкодовувати солідарно.

На теперішній час рішення суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідачами не виконано, а тому просила суд стягнути з відповідачів на свою користь інфляційні втрати та три проценти річних загальною сумою 196800,35 грн на підставі статті 625 ЦК України.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникли у зв'язку із завданням шкоди, оскільки відшкодування шкоди це відповідальність, а не грошове зобов'язання.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позовач, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Вважає, що приписи ч.2 ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, а тому суд дійшов неправильного висновку про безпідставність позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду від 14 червня 2010 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2010 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 був засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 9 років позбавлення волі. Під час розгляду кримінальної справи ОСОБА_1 була визнана потерпілою, оскільки ОСОБА_2скоїв вбивство її сина ОСОБА_4. На час скоєння злочину ОСОБА_2 був неповнолітньою особою, разом з тим, на час постановлення вироку досяг повноліття та набув повної цивільної дієздатності.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 липня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9060,80 грн та моральну шкоду 100000 грн. заподіяної злочином.

Відповідно до повідомлення Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 12 січня 2018 року № 2100, на виконанні у вказаному відділі перебувають виконавчі листи Рівненського міського суду № 2-1526/11 віл 06 січня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, виконавче провадження № 51916048, та про стягнення з в рахунок відшкодування витрат, понесених на поховання в сумі 9060,80 грн, виконавче провадження № 51916277. За матеріалами виконавчого провадження, кошти в рахунок відшкодування витрат, понесених на поховання в сумі 9060,80 грн, утримані.

Станом на 12 січня 2018 року по виконавчому провадженню № 51916277 борг стягнуто у повному обсязі, по виконавчому провадженню № 51916048 залишок нестягнутої суми становить 95318,07 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.та у постанові від 16 травня 2018 у справі №686/21962/15-ц

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Установлдено, що відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджує рішенням апеляційного суду Рівненської області від 04 липня 2011 року, про стягнення з відповідача на користь позивача 9060,80 грн матеріальних збитків та 100 000 грн відшкодування моральної шкоди.

Станом на 12 січня 2018 року по виконавчому провадженню № 51916277 борг стягнуто у повному обсязі, по виконавчому провадженню № 51916048 залишок нестягнутої суми становить 95318,07 грн.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов'язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України за період з 01 січня 2013 року по 26 лютого 2018 року.

Частина перша статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачає, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Частина перша ст.4 цього Закрну із змінами внесеними згідно із Законом №911-УІІІ від 24.12.2015 року, передбачає, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що узгоджується з відповідними положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Вказані зміни набули чинності 01.01.2016 року.

Таким чином, з врахуванням уточнених розрахунків, не підлягає індексації заборгованість за період 2012, 2013 роки, період з 04 липня 2017 року по 26 лютого 2018 року оскільки індекс інфляції відповідно за ці періоди становив менше 101% та 103%.

Враховуючи вищевикладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошове зобов'язання в звязку з невчасним виконанням рішення суду в розмірі 113 996,11 гривень, з яких нарахування індексу інфляції за період з 01 січня 2014 року по 27.07.2017 року - 96930,02 гривень та нарахування 3% річних від простроченої суми за період з 01 січня 2013 року по 26.02.2018 року - 17066,09 гривень.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до положень частини першої статті 1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньоюособою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах, що свідчить про безпідставність позовних вимог до ОСОБА_3.

П.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Розмір судового збору при подачі позову до суду першої інстанції становить 1139,96 грн., при подачі апеляційної скарги - 1709,94 грн., а всього судовий збір пропорційно до задоволених вимог становить 2849,90 грн. який підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, ч.2 ст.625 ЦК України , апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від27 червня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 113996,11 грн. (сто тринадцять тисяч дев'тсот дев'яносто шість грн. 11 коп.)інфляційних втрат та трьох відсотків річних в зв'язку з неналежним виконанням рішення суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у дохід держави в сумі 2849,90 грн. ( дві тисячі вісімсот сорок дев'ять грн.90 коп.)

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2019 року.

Головуючий :

Судді :