КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2601/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року у складі судді Марфіної Н.В.,

у справі за заявою боржника ОСОБА_3, стягувач: ОСОБА_4, про скасування судового наказу, -

В С Т А Н О В И В :

Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року стягнуто з боржника ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 листопада 2018 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття; після чого у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

У листопаді 2018 року представник ОСОБА_3 звернулася у суд із заявою про скасування судового наказу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року заяву представника боржника ОСОБА_3, стягувач: ОСОБА_4, про скасування судового наказу повернуто заявнику без розгляду.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою представником ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та роз'яснити заявнику (стягувачу) право звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що питання стягнення аліментів на неповнолітню дитину відповідно якої ставиться питання чи являється боржник її батьком, дає підстави суду для скасування в цій частині судового наказу оскільки питання чи являється боржник її батьком безпосередньо впливає і на питання чи є його обов'язком сплачувати аліменти.

Інша підстава для скасування судового наказу полягає у тому, що при зверненні заявника ОСОБА_4 до суду щодо стягнення аліментів остання не повідомила суд про те, що у боржника є ще одна неповнолітня дитина від першого шлюбу боржника, а саме ОСОБА_7, 2000 р.н., яка відповідно до виконавчого листа виданого Святошинским районним судом також отримує аліменти від боржника.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Повертаючи заяву боржника без розгляду суд виходив з підстав відсутності правових підстав для розгляду по суті заяви боржника про скасування судового наказу у зв'язку з тим, що останній був виданий за вимогою заявника у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 160 ЦПК України.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 160 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже положеннями п. 4 ч. 1 ст. 160 ЦПК України передбачена пряма заборона звернення заявника з вимогою про видачу судового наказу й одночасно з вимогою про оспорювання батьківства (материнства). Проте, ОСОБА_4 свої вимоги про видачу судового наказу з вимогами про оспорювання батьківства не пов'язувала, не вказувала про наявність інших заінтересованих осіб, а тому районний суд правомірно видав наказ.

Частиною 2 ст. 161 ЦПК України встановлено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Встановлено, що судовий наказ за заявою ОСОБА_4 був виданий судом за вимогою, заявленою у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 160 ЦПК України.

З аналізу змісту ст. 161 ЦПК України убачається наявність альтернативності звернення до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні, а отже, право вибору належить виключно заявнику.

Отже, вимогу апеляційної скарги про необхідність роз'яснення заявнику (стягувачу) права звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного провадження колегія суддів визнає такою, що не вказує на наявність правових підстав до скасування судового наказу.

Твердження апеляційної скарги про те, що питання стягнення аліментів на неповнолітню дитину, відповідно якої ставиться питання чи являється боржник її батьком, дає підстави суду для скасування в цій частині судового наказу, колегія суддів визнає безпідставним.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Враховуючи, що нормами процесуального закону у їх системному взаємозв'язку не передбачено право звернення до суду із заявою про скасування судового наказу у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, оскільки такий порядок перегляду судового наказу встановлений для судових наказів виданих за всіма іншими вимогами, окрім вимог зазначених у п.п.4,5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, районний суд обґрунтовано повернув подану по справі представником боржника заяву без розгляду.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та зібраним доказам й доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: