_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2240/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 року Київський районний суд у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

за участю: представника позивача - адвоката Губського А.В.,

представника відповідача - Завальнюк В.А.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман Інна Миколаївна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Одеської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом. При цьому позивача посилається на те, що з 2010 року вона проживала разом з ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_4 у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, вели домашнє господарство, у них був спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. ОСОБА_1 готувала їм їжу, прибирала у будинку, несла витрати по придбанню ліків, продуктів харчування та предметів побуту, тобто всі витрати по їх утриманню взяла на себе. Після смерті ОСОБА_3 позивачка успадкувала за заповітом Ѕ частку житлового будинку. Надалі позивачка та ОСОБА_4 продовжували проживати однією сім`єю, вона піклувалася та доглядала за ним, купувала ліки, оскільки після смерті матері його і так погане здоров`я зовсім погіршилось. Весь цей час позивачка продовжувала також піклуватися, доглядати, нести витрати по утриманню ОСОБА_4 . Після смерті своєї матері ОСОБА_4 прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку житлового будинку, розташованого за адресу АДРЕСА_1 у зв`язку зі своєю хворобою, але продовжував проживати у вказаному будинку та фактично вступив в володіння спадковим майном своєї матері.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, всі необхідні документи та витрати, пов`язані з похованням сплачувала позивачка. Позивачка, в межах встановленого законом строку, звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців у померлого не має, однак, ОСОБА_2 було відмовлено в видачі свідоцтва в порядку спадкування за законом, оскільки документально не підтверджено родині відносини зі спадкодавцем. Крім того, у позивача відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що також перешкоджає оформленню спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому ОСОБА_2 вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Відповідач - представник Одеської міської ради, у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, при цьому також зазначила, що позивачем не надано доказів її спільного проживання разом із спадкодавцем, а позовні вимоги про визнання права власності є передчасними.

3-я особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. надала до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2019 року витребувані письмові докази у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., які своєчасно отримані судом.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

Із матеріалів спадкової справи № 16/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що останньою складено заповіт, посвідчений 29 червня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юшиним А.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1367, згідно якого вона заповіла все своє майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кожному у рівних частинах.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріали спадкової справи не містять та судом не встановлено.

31 липня 2017 року приватним нотаріусом Сегеченко І.М. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 1131 на Ѕ частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною прощею 43,7 кв.м, житловою площею 22,2 кв.м, душу, - літ «Д», сараю - літ. «Е», сараю - літ. «С», вбиральні літ. - «Т», навісу - літ. «Н», огорожі - № 4-5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку вищевказаного майна на ім`я ОСОБА_4 не видавалося.

Із виписки з домової книги про склад сім`ї № 1179 від 03 листопада 2017 року, виданої ОСНК «Чубаївка» вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до дня смерті проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис №6646 від 23 червня 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 . Всі необхідні документи та витрати, пов`язані з похованням оформлювала та сплачувала позивачка, що підтверджується наявними у матеріалах справи лікарським свідоцтвом про смерть, довідкою про причину смерті, договором - замовленням від 24 червня 2017 року, розрахунком-фактурою від 24 червня 2017 року та квитанцією за надання ритуальних послуг від 24 червня 2017 року.

Позивачка в межах встановленого законом строку звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців у померлого ОСОБА_4 не має.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49798407 від 09.11.2017 після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. відкрито спадкову справу.

08 листопада 2017 року позивачка отримала від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. відповідь на звернення №723/01-16 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не підтверджено документально родинні відносини із спадкодавцем, нотаріусом роз`яснено, що позивач має право звернутися до суду за захистом її прав.

У п. 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

Отже, встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем для позивачки має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення у останньої права на спадкування за законом.

Факт того, що позивачка з 2010 року по 22 червня 2017 року проживала разом із ОСОБА_4 як одна сім`я за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується матеріалами справи: лікарським свідоцтвом про смерть, довідкою про причину смерті, виданої на її ім`я, договором - замовленням від 24 червня 2017 року, розрахунком-фактурою від 24 червня 2017 року, квитанцією за надання ритуальних послуг від 24 червня 2017 року, квитанціями про оплату комунальних послуг.

Крім того, вищевказані обставини підтверджуються поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні, так у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона працювала медичною сестрою ЦПМСП 3, амбулаторії 1, на протязі 8 років приходила до ОСОБА_4 додому, давала рекомендації щодо належного догляду за останнім, при цьому рекомендації надавала його матері та ОСОБА_2 , яка проживала разом, допомагала та піклувалася про нього, у них були теплі родинні відносини.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона товаришувала з ОСОБА_2 та знала, що вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Свідок приходила до них в гості, вони спілкувалися, проводили разом свята, допомагала позивачці купляти меблі до будинку. Також зазначала, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 були стосунки, як у брата і сестри.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що вона працює в ПАТ «Укрпошта» протягом 8 років приносила пенсію та іншу кореспонденцію ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 також проживала разом з останніми. Неодноразово свідок бачила, як позивачка приносила продукти, готувала, вважала, що вони є рідними людьми.

Судом також приймаються до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 був інвалідом ІІ групи з дитинства, отже потребував стороннього догляду та допомоги.

Враховуючи вищевказане, суд вважає вимоги ОСОБА_2 щодо встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_1 , однією сім`єю з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2010 року по 22 червня 2017 року, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання права власності на спірне майно суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст.1261 ЦК України,у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Цивільним Кодексом України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а саме Ѕ частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною прощею 43,7 кв.м, житловою площею 22,2 кв.м, душу, - літ «Д», сараю - літ. «Е», сараю - літ. «С», вбиральні літ. - «Т», навісу - літ. «Н», огорожі - № 4-5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, на підставі ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї, однак за життя не зареєстрував за собою право власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є те, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивачка є спадкоємцем за законом четвертої черги щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2010 року по 22 червня 2017 року, позивачка фактично прийняла спадщину, окрім того звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не відмовилася від неї, тобто юридично також прийняла спадщину, інших спадкоємців судом не встановлено, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на спростування доказів позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) однією сім`ю з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 в період з 2010 року по 22 червня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., душу - літ. «Д», сараю - літ. «Е», сараю - літ. «С», вбиральні - літ. «Т», навісу - літ. «Н», огорожі - №4-5 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2019 року.

Суддя Огренич І. В.