Справа № 473/1303/18 Суддя першої інстанції Вуїв О.В.
Провадження № 22-ц/812/47/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Горенко Ю.В.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Костенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Вуїва О.В., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, о 10 год. 55 хв., повний текст якого складений 16 жовтня 2018 року, за позовом Фермерського господарства «Юлія» до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2018 року Фермерське господарство «Юлія» (далі - ФГ «Юлія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовувало, тим, що 14 липня 2017 року о 17 год. 30 хв. в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області на вул. Леніна ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ модель 21063 реєстраційний № НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, здійснив зупинку в заїзному кармані, не вибравши безпечну дистанцію, не поставив автомобіль на ручні гальма, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем марки TOYOTA модель LAND CRUISER PRADO 150 реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 серпня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП України. Потерпілим у справі є ФГ «Юлія».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150 - ФГ «Юлія» було завдано майнову шкоду в зв'язку з пошкодженням автомобіля в загальному розмірі 50 082.14 грн., які складаються з вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 25 041.07 грн. та втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 25 041.07 грн.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», яке частково відшкодувало шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 13 477. 43 грн.

Відповідач залишок шкоди позивачу в добровільному порядку не відшкодував.

В зв'язку з цим ФГ «Юлія» просило стягнути з ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля в сумі 11 563. 64 грн. та втрату товарної вартості автомобіля в розмірі 25 041.07 грн.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Рішенням цього ж суду від 09 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФГ «Юлія» матеріальні збитки, завдані дорожньо-транспортною пригодою в загальному розмірі 36 604. 61 грн. а також розподілено судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив із того, що за загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

ОСОБА_2, який 14 липня 2017 року керував транспортним засобом марки ВАЗ моделі 21063, що є джерелом підвищеної небезпеки, повинен відповідати за завдану шкоду, оскільки він не довів, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому місцевий суд виходив із доведеності позивачем позовних вимог та розміру шкоди, оскільки доказів, які б спростували право позивача на отримання відшкодування майнової шкоди не надано та матеріали справи не містять.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, де посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволені вимог позивача відмовити.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру завданої майнової шкоди, оскільки первинний огляд автомобіля TOYOTA з показниками спідометру 35 625 км і рахунком на ремонт № НФ-0001465 від 19 липня 2017 року, а згідно висновку експерта від 06 грудня 2017 року перебіг цього транспортного засобу станом на день складання висновку становить 50 744 км. Під час огляду автомобіля ні відповідач, ні представник страхової компанії не запрошувалися.

Крім того, втрата товарної вартості автомобіля відшкодуванню не підлягає та є недоведеним той факт, що автомобіль позивача, з урахуванням того що це автомобіль фермера, який їздить по полям та неякісним дорогам, раніше не мав механічних пошкоджень.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу у порядку ст. 360 ЦПК України ФГ «Юлія» та ПАТ «НАСК «Оранта» не скористались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи 14 липня 2017 року о 17 год. 30 хв. в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області на вул. Леніна ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ модель 21063 реєстраційний № НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, здійснив зупинку в заїзному кармані, не вибравши безпечну дистанцію, не поставив автомобіль на ручні гальма, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем марки TOYOTA модель LAND CRUISER PRADO 150 реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 серпня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.?124, 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн.

Цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_3 застраховано у ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4308251.

Відповідно до рахунку № НФ-0001465 від 19 липня 2017 року було здійснено відновлюваний ремонт транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150 реєстраційний № НОМЕР_2 та сума такого ремонту склала 22 870.73 грн.

З дослідженої апеляційним судом страхової справи, наданої ПАТ «НАСК «Оранта», вбачається, що з заявами про страховий випадок, що виник внаслідок ДТП, сторони зверталися 17 липня 2017 року.

Після здійснення відновлюваного ремонту позивач 21 серпня 2017 року звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування на підставі наданого рахунку № НФ-0001465 від 19 липня 2017 року про здійснення відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Між тим за розрахунком страхового відшкодування, виконаного працівниками ПАТ «НАСК «Оранта» сума відновлюваного ремонту складає 13 477.43 грн. та саме така сума 12 вересня 2017 року була виплачена ФГ «Юлія» в рахунок відшкодування відновлюваного ремонту.

6 грудня 2017 року за звернення ФГ «Юлія» Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за наданими позивачем документами було проведено експертне автотоварознавче дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. За висновком цього дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150 реєстраційний № НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП, складала 50 082.14 грн., з яких 25041.07 грн. вартість відновлюваного ремонту та 25 041.07 грн. втрата товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 6 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже з огляду на наведені правові норми, якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

При цьому розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Отже, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Між тим згідно до п. 32.7 ст. 32 Закону № 1961-IV страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Як встановлено судом ФГ «Юлія» в особі його керівника ОСОБА_4 звернулося до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування на підставі наданого рахунку про оплату здійсненного відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Між тим ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила позивачу 13 477.43 грн., обраховуючи, що саме така сума складає вартість відновлюваного ремонту.

За такого, з урахуванням наведених норм права суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що різниця між виплаченою страховою сумою та сумою витрат, які витратив позивач на відновлюваний ремонт, підлягають стягненню з відповідача.

Проте, суд першої інстанції помилково визначив розмір відновлюваного ремонту та величину втрати товарної вартості транспортного засобу ФГ «Юлія» відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження, не врахувавши, що, по-перше, на час проведення такого дослідження транспортний засіб вже був відремонтований та позивач вже витратив кошти на ремонт, по-друге, дослідження проводилося по наданим позивачем документам через суттєвий проміжок часу, по-третє,

без участі іншого учасника ДТП.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, зокрема, втрат, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За ст. 1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як встановлено районним судом ФГ «Юлія» 19 липня 2017 року вже здійснило відновлюваний ремонт пошкодженого транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150 реєстраційний № НОМЕР_2 та витрати на відновлюваний ремонт склали 22 870. 73 грн., а тому саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_2, тобто з особи, з вини якої сталося ДТП та спричинена позивачу майнова шкода.

Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, пов'язаною з втратою товарної вартості колісного транспортного засобу (скорочено - ВТВ), то ця величина визначається відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика) у співвідношенні вартості відновлюваного ремонту до ринкової вартості транспортного засобу. При цьому колегія суддів вважає, що ринкова вартість транспортного засобу повинна враховуватися на час вчинення ДТП та за розрахунками ПАТ «НАСК «Оранта» складає 918 230 грн.

Отже ВТВ складає 22870.73/ 918 230 = 0.02. Якщо таке співвідношення має значення до 0.03, величина ВТВ прирівнюється до вартості відновлюваного ремонту, а відтак складає 22 870.73 грн. та підлягає відшкодуванню саме ця сума.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного віднесення втрати товарної вартості до майнової шкоди, пов'язаної з ДТП, не заслуговують на уваги з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів колісних транспортних засобів.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів колісних транспортних засобів.

Підпунктом 8.6.2 пункту 8.6 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості колісного транспортного засобу не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд колісного транспортного засобу (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу.

Як встановлено у справі відновлювальний ремонт колісного транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150 реєстраційний № НОМЕР_2 включав в себе комплекс ремонтних робіт методом відновлення справності транспортного засобу, що потребували фарбування внаслідок чого погіршувався зовнішній вигляд цього транспортного засобу. За таких обставин позивач має право на відшкодування ВТВ та таке відшкодування слід покласти на відповідача, з вини якого внаслідок ДТП позивачу спричинена майнова шкода.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із порушенням норм процесуального права, не повністю встановивши фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фермерського господарства «Юлія» в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 32 263 грн. 93 коп., з яких: 9 393 грн. 20 коп. - витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу, та 22 870 грн. 73 коп. - шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, а також 2 389 грн. 40 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.