Справа № 464/3098/18
пр.№ 2/464/155/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2019 м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова
у складі: головуючого судді Мички Б.Р.
секретар судового засідання Шутяк М.В.
за участю:
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Лозинського О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 464/3098/18 за позовом ОСОБА_2 до Західного територіального управління Військової служби правопорядку про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача Західного територіального управління Військової служби правопорядку на її користь відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 32861 грн 22 коп. та компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 60000 грн 00 коп. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що 19.12.2016 між нею та Віськовою частиною НОМЕР_1 , м. Калинів, був укладений договір відповідального зберігання, згідно з яким вона отримала на зберігання два комплекти парашутних систем. Відповідно до доручень Військової прокуратури Західного регіону України від 25.10.2016 щодо перевірки дотримання бюджетних коштів, 11.01.2016 посадовими особами Західного територіального управління Військової служби правопорядку здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_2 та за місцем ведення нею підприємницької діяльності ( АДРЕСА_1 ) та здійснено ряд незаконних дій, а саме: проведено допит ОСОБА_2 , незаконно проникнено до житла та місця праці. На підставі таких перевірок відповідач здійснив ряд подань до Військової частини НОМЕР_1 та Військової прокуратури Західного регіону України, в результаті чого було відкрито два кримінальних провадження Військової прокуратурою Західного регіону України, а саме: щодо посадових осіб в/ч, в яких ОСОБА_2 була в якості свідка. Зазначає, що після проведення незаконних дій посадовими особами Західного територіального управління Військової служби правопорядку ОСОБА_2 отримала низку психічних розладів, зазнала матеріальних та моральних страждань, оскільки такі носили довготривалий характер, були пов`язані із добросовісним виконанням нею договірних зобов`язань із Військовою частиною НОМЕР_1 , призвели до розповсюдження в Інтернеті про неї неправдивих відомостей.
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 11.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково ОСОБА_2 пояснила, що в жовтні 2016 року військовою частиною було оголошено тендер, переможцем якого стала вона. При прийомі-передачі парашутів до неї поступило прохання сторони доповнити комплектацію та було запропоновано їй забрати парашути шляхом оформлення договору зберігання. Після ОСОБА_4 в неї була зустріч з представниками Військової служби правопорядку у присутності представника військової частини, надавала їм пояснення, копії документів. Спершу такі приїжджали до неї додому та розмовляли з її матір`ю, а потім приїхали до неї на роботу. Питання їй задавав представник Військової служби правопорядку. Погроз в її сторону не було. Представник позивача додатково зазначив, що представники Військової служби правопорядку діяли в порушення вимог чинного законодавства, оскільки позивач не є військовослужбовцем та на неї не поширюються повноваження даної служби.
У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо задоволення позову заперечили у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначили, що відповідно до доручення військової прокуратури Західного регіону України від 25.10.2016 №10/2/1-1335 вих.16 щодо дотримання вимог чинного законодавства під час використання бюджетних коштів посадовими особами Західного територіального управління Військової служби правопорядку проведено перевірку у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проведення перевірки встановлено, що 09.09.2016 тендерним комітетом військової частини НОМЕР_1 відповідно до протоколу засідання №1 шляхом голосування було прийнято рішення про закупівлю двох комплектів парашутів (зокрема керованих парашутів, їхніх частин (код ДК 016:2010-13.92.23) за процедурою «відкриті торги», на що із спеціального фонду військової частини були виділені кошти у сумі 430890,00 грн. Голова тендерного комітету військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_8 зазначив, що моніторинг ринкових цін перед визначенням очікуваної вартості та процедурою закупівлі парашутів не здійснювався. За результатами проведення процедури закупівлі було визначено переможця відкритих торгів ФОП ОСОБА_2 , з якою військовою частиною НОМЕР_1 укладено договір від 19.12.2016 №124 на закупівлю «Вироби текстильні готові, інші (код ДК 016:2010 13.92,2) (ДК 021:20-4 Парашути (Парашут)» на загальну суму 377845,55 грн. Умовами договору №124 від 19.12.2016 передбачено, що поставка товару здійснюється за адресою: Львівська обл., Самбірський район, м.Новий Калинів, військова частина НОМЕР_1 ; товар повинен постачатися з документами, які підтверджують його якість; оплата здійснюється покупцем після отримання товару. 19.12.2016 у видатковій накладній №100, відповідно до доручення від 19.12.2016 №199, начальник пошуково-рятувальної та парашутно-десантної служби військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_9 , поставив свій підпис про прийом двох комплектів парашутів у ФОП ОСОБА_2 . В подальшому війсковою частиною НОМЕР_1 на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 була здійснена оплата за поставлена майно у повному обсязі на загальну суму 377845,55 грн. Того ж дня, 19.12.2016, військова частина НОМЕР_1 уклала договір відповідального зберігання з ФОП ОСОБА_2 щодо передачі на зберігання вищевказаних двох комплектів парашутів, незважаючи на те, що у військовій частині НОМЕР_1 станом на 19.12.2016 було місце для зберігання парашутів та не було причин укладати договір відповідального зберігання. Так, 19.12.2016 відповідно до акту прийому передачі №1, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_10 , передав ФОП ОСОБА_2 придбані у останньої 2 комплекти парашутів типу «Крило». Відповідно до договору відповідального зберігання від 19.12.2018 придбані два комплекти парашутів повинні були зберігатись за адресою: АДРЕСА_1 , однак під час вивчення тендерної документації було встановлено, що дана адреса є місцем фактичного проживання ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), що викликало сумніви про фактичне місце зберігання парашутів. Згідно з умовами договору відповідального зберігання від 19.12.2016 ФОП ОСОБА_2 зобов`язалась на першу вимогу військової частини НОМЕР_1 повернути майно (парашути) у власніть останнього або безперешкодно представляти його для перевірки. З огляду на наведене 11.01.2017 близько 11.00 год. посадовою особою відділення запобігання і профілактики злочинів та правопорушень відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Західного територіального управління Військової служби правопорядку старшим лейтенантом ОСОБА_5 разом з представником військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_11 з метою перевірки наявності, стану та умов зберігання даних комплектів парашутів здійснено виїзд за їх місцем зберігання, вказаним у договорі, за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, в ході перевірки встановлено, що за даною адресою знаходиться багатоквартирний житловий будинок. Під час проведення перевірки посадовою особою Служби правопорядку та представником Поклажодаця (військова частина НОМЕР_1 ) з метою встановлення перебування військового майна (парашутів) військової частини НОМЕР_1 було зателефоновано через електронну систему зв`язку «домофон» до квартири АДРЕСА_3 та двері відчинила жінка, орієнтовно її вік становив 50-60 років. Після цього співробітник Західного територіального управління Військової служби правопорядку представившись та показавши службове посвідчення, запитав, чи остання володіє інформацією про місце розташування та діяльності ФОП ОСОБА_2 . У відповідь їм було повідомлено, що ОСОБА_2 є дочкою вказаної жінки та така на даний час перебуває на роботі. На запитання, чи за цією адресою зберігається військове майно, а саме: два комплекти парашутів, відповіла, що немає жодних парашутів та з усіма питаннями слід звертатись до її доньки, а також надала її номер телефону та зачинила двері. Дане спілкування з матір`ю ОСОБА_2 тривало близько 5-7 хв. При цьому співробітник Західного територіального управління Військової служби правопорядку та представник Поклажодаця (військової частини НОМЕР_1 ) постійно знаходилися на сходовій клітці та не заходили до квартири. Матір ОСОБА_2 знаходилась у квартирі та спілкувалась через відчинені двері. В подальшому співробітником Служби правопорядку було здійснено телефонний дзвінок до ФОП ОСОБА_2 . Під час спілкування по телефону з ФОП ОСОБА_2 співробітник Служби правопорядку представився та повідомив їй, що проводиться перевірка наявності військового майна (параштув) військової частини НОМЕР_1 та повідомив, що він разом з представником Поклажодавця (військової частини НОМЕР_1 ) хоче здійснити перевірку наявності та стану військового майна (парашутів). У телефонній розмові ФОП ОСОБА_2 запропонувала приїхати до офісу, де вона здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , для перевірки наявності, стану та умов зберігання даних комплектів парашутів. В подальшому 11.01.2017 близько 13.00 год. співробітником Служби правопорядку разом з представником Поклажодавця (військової частини НОМЕР_1 ) здійснено виїзд до ФОП ОСОБА_2 за вказаною адресою. Прибувши до місця роботи ФОП ОСОБА_2 , остання запросила їх до робочого кабінету та пояснила, що два комплекти параштів типу «Крило», які вона прийняла на відповідальне зберігання від військової частини НОМЕР_1 відсутні, оскільки такі передала своєму постачальнику ФОП ОСОБА_12 для усунення недоліків (невідповідність поставленого майна кваліфікаційним вимогам), які були виявлені представниками військової частини НОМЕР_1 під час того як вона поставила їх до військової частини. Разом із цим зазначила, що при першій можливості надасть такі до військової чатини НОМЕР_1 , однак назвати конкретну дату поставки не змогла, оскільки дані парашути виготовляються за кордоном і усунення недоліків потребує часу. В подальшому співробітником служби правопорядку було запропоновано ОСОБА_2 дати письмові пояснення для фіксування інформації в матеріалах перевірки, на що остання погодилася. При цьому ОСОБА_2 було роз`яснено і доведено зміст ст.63 Конституції України та повідомлено, що має право відмовитися давати буль-які пояснення, про що свідчить її підпис у поясненні. Дане спілкування та опитування тривало близько 30 хв. При цьому співробітник Служби правопорядку та представник Поклажодавця (військової частини НОМЕР_1 ) постійно знаходилися у робочому кабінеті ОСОБА_2 . Під час спілкування та опитування ОСОБА_2 скарг та пропозицій не заявляла. В подальшому представники Служби правопорядку з нею ніколи не спілкувались. Крім цього, в ході перевірки проведено моніторинг ринку виробників офіційних постачальників парашутів та комплектуючих встановлено, що ринкова вартість двох комплектів суттєво нижча. Факт завищення вартості підтверджується договором купівлі продажу від 01.12.2016 №01-12 та видатковою накладною №01-12, відповідно до яких ФОП ОСОБА_2 закупила вищевказані два комплекти парашутів у ФОП ОСОБА_12 на загальну суму 274061,00 грн різниця становить у сумі 103784,55 грн. Крім цього встановлено, що відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, поданої ФОП ОСОБА_2 у тендерній документації, вид діяльності ФОП ОСОБА_2 не передбачає виробництво, поставку такого виду майна. З пояснень начальника пошуково-рятувальної і парашутно-десантної служби військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_9 встановлено, що вищевказані комплекти парашутів відповідали технічним та якісним характеристикам, викладеним у технічних умовах щодо закупівлі та мали паспорти на вироби. Також останній пояснив, що під час прийому-передачі парашутів ФОП ОСОБА_2 повідомила, що має можливість удосконалити вищевказані парашути для «адаптації під вимоги Збройних Сил України». Яким чином постачальник повинен здійснити дані удосконалення, чи наявний у нього відповідний сертифікат на даний вид робіт та чи спроможний він виконати даний вид робіт підполковнику ОСОБА_9 не відомо та на той час дані питання його не цікавили. Таким чином, в ході перевірки встановлено, що інформація, яка отримана від ФОП ОСОБА_2 та посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , зокрема підполковника ОСОБА_9 , щодо мети передачі парашутів на відповідальне зберігання різниться та не відповідає дійсності. У зв`язку із чим посадові співробітники Служби правопорядку прийшли до висновку, що посадовими особами тендерного комітету військової частини НОМЕР_1 внаслідок неналежного виконання службових обов`язків безпідставно визначено очікувану вартість закупівлі, яка суттєво вища від фактичної ринкової вартості майна, що підлягало закупівлі. В свою чергу, підполковник ОСОБА_9 безпідставно поставив підпис у видатковій накладній про прийом майна, при тому, що парашути ніхто не приймав і на час прийому їх ніхто не бачив, оскільки вони ще не були виготовлені, що стало основою для оплати грошових коштів в повному обсязі на загальну суму 377845,55 грн, а командир військової частини НОМЕР_1 безпідставно уклав договір відповідального зберігання від 19.12.2016, а саме: щодо передачі двох комплектів парашутів системи «Крило» на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_2 , чим надав останній можливість станом на 11.01.2017 уникнути зобов`язання поставити майно (2 комплекти парашутів типу «Крило») безпосередньо до військової частини НОМЕР_1 . 23.01.2017 військовим прокурором Івано-Франківського гарнізону до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України та ч.3 ст.410 КК України. У зв`язку із вищезазначеним факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат майнового чи немайнового характеру, обставин чи якими діями вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, не підтверджуються.
З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.
Судом встановлено, що 19.12.2016 між ФОП ОСОБА_2 та військовою частиною НОМЕР_1 укладено договір №124 на закупівлю «Вироби текстильні готові, інші (код ДК 016:2010 13.92,2) (ДК 021:20-4 Парашути (Парашут)» на загальну суму 377845,55 грн. У той же день військова частина НОМЕР_1 уклала договір відповідального зберігання з ФОП ОСОБА_2 .
Окрім цього, у судовому засіданні встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 була здійснена оплата за поставлена майно у повному обсязі на загальну суму 377845,55 грн.

Як встановлено судом, відповідно до доручення військової прокуратури Західного регіону України від 25.10.2016 №10/2/1-1335 вих.16 щодо дотримання вимог чинного законодавства під час використання бюджетних коштів посадовими особами Західного територіального управління Військової служби правопорядку проведено перевірку у військовій частині НОМЕР_1 .
Як вбачається із пояснень учасників справи, 11.01.2017 посадовою особою відділення запобігання і профілактики злочинів та правопорушень відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Західного територіального управління Військової служби правопорядку старшим лейтенантом ОСОБА_5 разом з представником військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_11 з метою перевірки наявності, стану та умов зберігання даних комплектів парашутів здійснено виїзд за їх місцем зберігання, вказаним у договорі, за адресою: АДРЕСА_2 . Двері вказаної квартири відчинила жінка, мати позивача. В подальшому 11.01.2017 співробітником Служби правопорядку разом з представником Поклажодавця (військової частини НОМЕР_1 ) здійснено виїзд до ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , де вона здійснює підприємницьку діяльність, та така у добровільному порядку надала письмові пояснення для фіксування інформації, а також необхідні копії документів. Погроз відносно ОСОБА_2 не було.
Дані обставини визнаються сторонами, відтак не підлягають доказуванню згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України.
Допитаний у судовому засіданні у якості експерта ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_14 було встановлено діагноз "розлад адаптації у вигляді змішаної тривожно-депресивної симптоматики F43-22". Згідно випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.01.2017 така захворіла гостро після отриманої психотравми (була учасником кримінальної справи) на фоні чого у неї розвинулась виражена масивна тривожно-депресивна симптоматика з приводу якої лікувалась під наглядом психіатра в амбулаторних умовах. Від госпіталізації у стаціонар категорично відмовилась, мотивуючи це сімейними і іншими обставинами. Їй було видано рецепти для купівлі необхідним ліків. Лікування проходила не менше шести місяців. Причину захворювання, зазначену у виписці вказав зі слів ОСОБА_14 .

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 повідомив суду, що ним та посадовою особою відділення запобігання і профілактики злочинів та правопорушень відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Західного територіального управління Військової служби правопорядку з метою перевірки наявності, стану та умов зберігання двох комплектів парашутів здійснено перевірку, а зокрема виїзд за за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою двері відчинила жінка та повідомила, що ОСОБА_14 немає вдома. Під час вказаного спілкування в приміщення квартири не заходили. В подальшому здійснили телефонний виклик до ОСОБА_14 , яка повідомила, що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , відтак поїхали за вказаною адресою. Це було приміщення офісу, між ними та ОСОБА_14 тривала спокійна розмова, під час якої було встановлено, що парашутів в наявності немає та такі відправлені на допрацювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.
З викладеного вище вбачається, що правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
Разом із цим незаконність рішення, дій чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена, а вина в цьому випадку презюмується. Так, зокрема, належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідача відносно позивача могло б бути відповідне судове рішення суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб відповідних органів, інші докази. Натомість у даній справі протиправність дій відповідача відносно позивача не підтверджена жодним доказом, як і не є предметом спору, а відтак суд не в праві оцінювати законність дій відповідача шодо позивача під час проведення перевірки.
Окрім цього, позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою, завданою їй, та діяннями відповідача, зокрема такі жодним чином не підтверджуються поданими нею копіями квитанцій щодо купівлі лікарств (а.с.25-40), та показами свідка ОСОБА_13 , оскільки такий у судовому засіданні ствердив, що причину захворювання, а саме «була учасником кримінальної справи», зазначену у складеній ним виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.01.2017 вказав зі слів ОСОБА_14 та не встановлював достовірність такої.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7 даної статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Однак позивачем, всупереч вищенаведеному, не доведено, що відповідачем відносно неї вчинялися неправомірні дії, а також те, що шкода заподіяна їй такими, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

На підставі ст.ст.16, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст.10, 12, 76-81, 258, 259, 263, 265, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

відмовити в позові повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Західне територіальне управління Військової служби правопорядку, місцезнаходження: м.Львів, вул.Городоцька, 40, .

Повний текст судового рішення складено 21.01.2019.

Головуючий Б.Р. Мичка