Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 753/3034/16-ц

провадження № 61-5250св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Українець Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 січня 2015 року орієнтовно о 11 год 20 хв по вулиці Щербакова в м. Києві, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Peugeot 206» реєстраційнийномер НОМЕР_2, вчинив наїзд на неї на пішохідному переході, чим спричинив їй тілесні ушкодження середньої тяжкості - перелом ноги з роздробленням кісток.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статі 286 КК України та задоволено частково цивільний позов, стягнуто з ОСОБА_4 на її користь відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у розмірі 95 914,82 грн та 25 000 грн компенсації моральної шкоди.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПАТ НАСК «Оранта», ОСОБА_2 04 вересня 2015 року звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, але останній у повідомленні про рішення щодо виплати страхового відшкодування погодився з виплатою лише у розмірі 1 321,23 грн.

ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 89 593,29 грн та компенсацію моральної шкоди у розмірі 4 545,74 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року в складі судді: Лужецької О. Р. позов задоволено. Стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 89 593,29 грн та компенсацію моральної шкоди у розмірі 4 545,74 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сплативши 1 321,53 грн страхового відшкодування, відповідач не повністю виплатив страхове відшкодування, в зв'язку з чим вимоги позивача щодо виплати майнової шкоди в розмірі 89 593,29 грн є обґрунтованими. Також суд визначив розмір компенсації моральної шкоди на підставі статті 26-1 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, що склало 4 545,74 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта» задоволено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що пред'явивши позов про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я до ПАТ «НАСК «Оранта» у розмірі 94 139,03 грн, ОСОБА_2 будь-яких доказів згідно пункту 24.1. статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надала, і таких доказів не містять матеріали кримінальної справи № 761/6441/15-к. Також апеляційний суд вказав про відсутність подвійного відшкодування однієї і тієї самої шкоди, оскільки задовольнивши цивільний позов ОСОБА_2 при розгляді кримінальної справи, суд виходив із деліктних правовідносин, які виникли між позивачем та ОСОБА_4, проте цій справі правовідносини позивача та ПАТ «НАСК «Оранта» регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У грудні 2016 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.При цьому посилалася на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року встановлено розмір майнової та моральної, заподіяної ОСОБА_4, тому згідно статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) вважає, що надала документи, які підтверджують розмір шкоди, пов'язаної із її лікуванням, та моральної шкоди. Вказує, що апеляційний суд безпідставно скасував рішення суд першої інстанції у частині визначення розміру моральної шкоди на підставі статті 26-1 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, що становить 4 545,74 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 08 січня 2015 року приблизно об 11 год. 20 хв. по вулиці Щербакова в м. Києві, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Peugeot 206» реєстраційнийномер НОМЕР_2, скоїв наїзд на неї на пішохідному переході, чим спричинив їй тілесні ушкодження середньої тяжкості - перелом ноги з роздробленням кісток.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та на підставі статей 1166, 1187, 1195, 1202 ЦК України задоволено частково цивільний позов, стягнуто з ОСОБА_4 на її користь у відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, 95 914,82 грн - майнової шкоди та 25 000 грн - моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року виправлено описку у зазначеному вироку, вказавши дату вчинення ДТП «08 січня 2015 року», а не «08 січня 2014 року».

17 лютого 2014 року між ПАТ НАСК «Оранта» (на той час ВАТ НАСК «Оранта») та ОСОБА_5, укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АС № 7714425), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Peugeot 206» реєстраційний номер НОМЕР_2 з визначенням страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого у розмірі 100 000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю та 50 000 грн за шкоду, заподіяну майну.

04 вересня 2015 року представник потерпілої ОСОБА_2 звернувся до ПАТ НАС «Оранта» з заявою про страхове відшкодування, в якій просив виплатити ОСОБА_2 страхову виплату у сумі 100 000 грн, посилаючись на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, яким встановлено вину ОСОБА_4 у заподіянні позивачу тілесних ушкоджень під час керування автомобілем «Peugeot 206» реєстраційний номер НОМЕР_2, також встановлено розмір шкоди, заподіяної потерпілій, а саме: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілої - 90 914,82 грн, моральна шкода, що спричинена ушкодженням здоров'я - 25 000 грн. До заяви додано копії страхового полісу № 7714425 та вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року.

18 вересня 2015 року листом за № 09-02-09/13549 ПАТ НАСК «Оранта» повідомило ОСОБА_2 про необхідність надання копії виправленого вироку Шевченківського районного суду м. Києва; виписки з історії хвороби; документи (оригінали або належним чином завірені їх копії) щодо витрат на лікування з зазначенням розміру відшкодування, сплаченого винним у ДТП.

На вказаний лист відповідача позивачем 03 листопада 2015 року надано копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року про виправлення описки у вироку, виписки з історії хвороби, а також повідомлено про те, що винна особа у ДТП збитків потерпілій не відшкодувала.

Листом за № 09-02-12/84 від 05 січня 2016 року ПАТ НАСК «Оранта» повідомило ОСОБА_2 про те, що компанією було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 1 321,53 грн згідно страхового акту № ОЦВЗ-15-154/1.

При скасуванні рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, апеляційний суд зробив висновок про недоведеність позовних вимог, оскільки позивач не надала будь-яких доказів згідно пункту 24.1. статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заподіяння шкоди. Також апеляційний суд вказав про відсутність подвійного відшкодування однієї і тієї самої шкоди, оскільки задовольнивши цивільний позов ОСОБА_2 при розгляді кримінальної справи, суд виходив із деліктних правовідносин, які виникли між позивачем та ОСОБА_4, проте цій справі правовідносини позивача та ПАТ «НАСК «Оранта» регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте повністю з висновком апеляційного суду погодитися неможливо з таких підстав.

Згідно частини четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиціальні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Суди встановили, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та на підставі статей 1166, 1187, 1195, 1202 ЦК України задоволено частково цивільний позов, стягнуто з ОСОБА_4 на її користь у відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, 95 914,82 грн - майнової шкоди та 25 000 грн - моральної шкоди.

При звернені до суду із позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, ОСОБА_2 посилалася на те, що розмір шкоди, спричиненої її здоров'ю, встановлений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року і винна особа у ДТП - ОСОБА_4 збитків потерпілій не відшкодувала.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Оскільки ОСОБА_2 як кредитор вільно, на власний розсуд, обрала спосіб здійснення свого права шляхом звернення із цивільним позовом у межах кримінального провадження до особи, яка завдала шкоди, а саме - ОСОБА_4, що підтверджується вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, то правові підстави для стягнення із ПАТ «НАСК «Оранта» суми шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, яка вже стягнута ОСОБА_4, відсутні. Невиконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року ОСОБА_4 у частині вирішення цивільного позову не є підставою для стягнення шкоди, завданої ушкодженням здоров'я із ПАТ «НАСК «Оранта».

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено частково без додержанням норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, у іншій частині оскаржене рішення слід залишити без змін.

Оскільки Верховний Суд змінює оскаржене рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило