Справа № 442/2603/18 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/2343/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представників відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради - Сушка П.Я. та Вовківа В.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської Ради Львівської області про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги ті обставини, що згідно незаконного наказу №01-2/3 від 11 січня 2018 року його було звільнено з посади директора Дрогобицької дитячно-юнацької спортивної школи імені І.Боберського з 11 січня 2018 року на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КзПП України, а незаконність його звільнення встановлено рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2018 року у справі №442/439/18, яким скасовано наказ №01-2/3 від 11 січня 2018 року про його звільнення, та його поновлено на посаді директора згаданої школи та стягнуто у його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, дане рішення відповідачем не оскаржувалось, та було повністю виконаним.

02 березня 2018 року начальник відділу освіти виконавчого органу Дрогобицької міської ради Сушко П.Я. поставив перед ним вимогу про те, що б він написав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, і в тому випадку його буде поновлено на роботі на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2018 року у справі №442/439/18 та буде виплачена заробітна плата за весь час вимушеного прогулу, відтак 05 березня 2018 року ним було подано таку заяву про звільнення за згодою сторін. Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги того, що таким чином на нього був здійснений психологічний тиск начальником відділу освіти Дрогобицької міської ради Львівської області Сушком П.Я.

Також зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що 26 березня 2018 року він подавав відповідачу заяву про відкликання заяви про звільнення за згодою сторін оскільки він не мав, та не має бажання звільнятись з посади директора школи.

Крім того, посилається на те, що його було звільнено з посади 30 березня 2018 року, а в цей час він перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується матеріалами справи.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, поясненняОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представників відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради - Сушка П.Я та Вовківа В.Б. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2018 року, наказом № 01-2/56 від 02 березня 2018 року «Про поновлення на роботі», ОСОБА_2 було поновлено на посаді директора Дрогобицької дитячо-юнацької спортивної школи ім. І. Боберського з 11 січня 2018 року.

05 березня 2018 року ОСОБА_2 подав заяву на ім'я начальника відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської Ради про звільнення із посади директора ДЮСШ ім.І. Боберського за угодою сторін, з 30 березня 2018 року (а.с.42).

Згідно наказу № 05-2/23 від 05 березня 2018 року ОСОБА_2 звільнено з роботи 30 березня 2018 року за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.46)

26 березня 2018 року ОСОБА_2 подав заяву у відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради про відкликання заяви від 05 березня 2018 р.

Заява мотивована тим, що при написанні заяви про звільнення з роботи від 05 березня 2018 року на нього чинився тиск керівництва (а.с.44).

При цьому, у вказаній заяві позивач покликався на відгук директорів ДЮСШ Львівської області, викладений у зверненні віл 08 лютого 2018 р.

На заяву позивача від 26 березня 2018 р. відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради надав лист від 28 березня 2018 р. № 01-4/411, яким підтверджується та обставина, що згоди на відкликання заяви позивача від 05 березня 2018р. не надавав.

27 березня 2018 р. ОСОБА_2 повідомив відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради, що знаходиться на стаціонарному лікуванні, однак 10 квітня 2018 року йому, після стаціонарного лікування, святкових та вихідних днів, було вручено трудову книжку та на його вимогу надано для ознайомлення оскаржуваний наказ від 05 березня 2018 р. № 05-02/23.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 роз'яснено, що в разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

З огляду на це працівник не може бути звільнений за пунктом 1 статті 36 КЗпП за угодою сторін, якщо одна зі сторін не дає згоди на припинення трудового договору за цим пунктом або не було досягнуто домовленості про дату звільнення. У цьому випадку трудовий договір може бути розірваний з ініціативи працівника або власника чи уповноваженого ним органу з інших підстав, передбачених КЗпП, та з додержанням відповідно до встановлених для таких підстав звільнення вимог закону, наприклад статей 3844 КЗпП.

Підтвердженням ініціативи працівника про звільнення за угодою сторін, як правило, є його письмова заява, яку в даному випадку відповідач відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської Ради отримав від позивача 05 березня 2018 року. Про що свідчить, що сторонами досягнуто домовленості про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України і договір припинено в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

На підтвердження тієї обставини, що на ОСОБА_2 вчинявся примус та тиск, не подано жодного доказу, який би це підтвердив. Також позивачем не вказано, хто саме, на його думку, здійснював тиск на нього, в якій формі, що говорить про безпідставність позову.

В суді апеляційної інстанції начальник відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської Ради Сушко П.Я. категорично заперечив наявність чинення тиску на позивача при написанні останнім заяви 05 березня 2018 року про звільнення з роботи за угодою сторін.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що факт звернення позивача до роботодавця про анулювання поданої ним заяви про звільнення на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України лише свідчить про його бажання відкликати подану ним заяву та не доводить наявності психологічного тиску відповідача на позивача саме в момент видачі наказу про звільнення - 05 березня 2018 року. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою власника або уповноваженого ним органу і працівника, однак такої згоди з боку підприємства не було.

Крім того, посилання позивача на те, що в порушення трудового законодавства його звільнено в період тимчасової непрацездатності не є обґрунтованим, оскільки відповідно до вимог частини третьої статті 40 КЗпП України звільнення працівника в такому випадку не допускається лише в разі його звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу (за винятком повної ліквідації підприємства, установи, організації), а не за угодою сторін.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.