ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2019 року м. Херсон

справа № 661/4463/18

провадження № 22-ц/819/1299/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Павловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Матвєєвої Н.В. від 08 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дім марочних коньяків «Таврія», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати незаконним і скасувати наказ ПрАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» № 290 від 27.08.2018 року про її звільнення за п.8 ст.40 КЗпП України;

- поновити її на посаді машиніста розфасувально-пакувальних машин 3-го розряду ПрАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» з 27.08.2018 року;

- стягнути з ПрАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3863,31 грн.

В обґрунтування доводів позовної заяви посилається на такі обставини.

З прийнятим наказом позивачка не погоджується, оскільки звільнення з роботи на підставі п.8 ст.40 КЗпП України не відповідає дійсним обставинам справи, є незаконним та безпідставним.

З 2007 року перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем. За час своєї трудової діяльності у відповідача вона неодноразово визнавалася найкращим працівником за фахом: за наказами № 362 від 18.10.2012 року та № 369 від 12.11.2015 нагороджувалася грошовими преміями.

Як зазначено в наказі, 13.07.2018 року о 16.00 год. вона була зупинена на прохідній підприємства працівниками охорони ДП ФТД «Маркет Груп» під час спроби винесення із території підприємства спиртного напою «Коньяк», на суму 30,72 грн. Надаючи пояснення по даному факту вона в своїх письмових поясненнях зазначила, що в пластикових пляшках знаходилася не зазначена продукція спиртний напій, а відходи (зливи, не кондиція), які отримані після проведення промивання водою обладнання, на якому вона працювала протягом робочої зміни.

16.07.2018 року пропозицію начальника цеху щодо написання заяви про звільнення за власним бажанням, вона відхилила, а також не погодилася з його пропозицією написати заяву про переведення на дільницю госп. служби або на тарну ділянку.

В наступному вона погодилася з пропозицією начальника цеху про надання їй відпустки під час якої керівництво прийняло б рішення стосовно ситуації, яка склалася 13.07.2018 року.

26.07.2018 року, після виходу з відпустки, служба охорони підприємства на робоче місце її не пропустила та на звернення до відділу кадрів вона отримала повідомлення про те, що їй треба ще піти у відпустку на два тижні, після чого її допустять на робоче місце.

З 26.07.2018 року по 02.08.2018 року вона знаходилася у відпустці за свій рахунок.

02.08.2018 року вийшла на роботу, в робочий час її викликали до управління, де її чекав працівник поліції, який склав відносно неї протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.51 ч.1 КУпАП повідомивши, що це формальна процедура, оскільки керівництву підприємства необхідно відреагувати на ситуацію, яка склалася 13.07.2018 року.

Підписавши протокол, вона вказала в ньому, що не погоджується з ним в повному обсязі.

Через деякий час її викликали до Новокаховського міського суду Херсонської області для розгляду протоколу.

З 02.08.2018 року по 27.08.2018 року вона знаходилася на робочому місці.

27.08.2018 року під час роботи, вона була викликана до відділу кадрів де її вручили наказ про звільнення на підставі ст.40 п.8 КЗпП України за вчинення за місцем роботи дрібного розкрадання майна власника. Підстава: постанова Новокаховського міського суду від 13.08.2018 року. При цьому, позивачка зазначає, що в наказі не містилося інформації про набрання чинності вказаною постановою.

Також в позовній заяві позивачка виклала свою незгоду з постановою суду про притягнення її до адміністративної відповідальності від 13.08.2018 року зазначивши, що в постанові суду вказана дата скоєння адміністративного правопорушення 13.07.2018 року, а протокол про вчинення адміністративного правопорушення було складено працівником поліції лише 02.08.2018 року. В протоколі не зазначено відомостей про заподіяну матеріальну шкоду, відомості про свідків та про здійснення особистого огляду та огляду речей і понятих. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення від 02.08.2018 року складеного працівником поліції відносно неї, зазначено, що порушенням матеріальної шкоди підприємству не заподіяно, свідків вчинення порушення не встановлено.

Позивачка зазначає, що диспозиція ч.1 ст. 51 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне викрадення чужого майна. Крадіжка була закінченою з моменту, коли особа вилучила майно і отримала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

У сукупності викладеного, вважає наявними підстави для задоволення її позовних вимог.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Дім марочних коньяків «Таврія», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова Новокаховського міського суду Херсонської області від 13.08.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом дотримання відповідачем вимог трудового законодавства при притягненні позивачки до дисциплінарної відповідальності та її звільнення. Відповідачем не дотримано вимог ст. 149 КЗпП України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень, а саме не зажадане від позивачки пояснень, які є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Відповідачем не була проведена службова перевірка стосовно крадіжки, не знято інформації з камер відео спостереження на робочому місці позивачки, не відсторонено від роботи.

Судом не враховано, що позивачка була притягнута до адміністративної відповідальності сплативши штраф в сумі 170 грн, та відносно неї застосовано за вчинення дрібної крадіжки в сумі 30 грн.72 коп. покарання у вигляді звільнення, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

Також судом не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну порушенням шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника, оскільки 30 грн.70 коп не є тією шкодою, яка потягнула для підприємства негативних наслідків, за 12 років роботи позивачка мала нагородження, до неї жодного разу не було застосовано дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. Застосоване до неї стягнення є суворим.

Посилається на те, що вказані обставини відображають формальний підхід відповідача до процедури накладення дисциплінарного стягнення, що суд першої інстанції залишив поза уваги. Особа, яка подала апеляційну скаргу наводить розрахунок середнього заробітку для стягнення за вимушений прогул в сумі 31 340, 55 грн без урахування податків і обов`язкових платежів.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач доводи скарги не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, посилається на доведеність законності дій відповідача при звільненні позивачки.

Заслухавши доповідача, позивачку та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 27 серпня 2018 року за вчинення за місцем роботи дрібного розкрадання майна власника за п.8 ст.40 КЗпП України є законним, підстав для скасування наказу по ПрАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» № 290-к від 27.08.2018 року про звільнення ОСОБА_1 суд не вбачає, як і підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі. Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від поновлення на роботі і вирішується в разі задоволення позову про поновлення на роботі, тому теж не підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов дослідивши всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та пославшись на роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України.

З матеріалів справи вбачається та суд першої інстанції встановив, що наказом по ПрАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» від 27 серпня 2018 року № 290-к ОСОБА_1 , машиніста розфасувально-пакувальних машин 3 розряду цеху розливу, звільнено 27 серпня 2018 року за вчинення за місцем роботи дрібного розкрадання майна власника, п.8 ст.40 КЗпП України. Підстава : Постанова Новокаховського міського суду Херсонської області від 13.08.2018 року по справі № 661/3331/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення штрафу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 21, ст. 139 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно п.8 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

За роз`ясненнями викладеними в п.26 Постанови Пленуму ВС України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до п.8 ст.40 КЗпП власник або уповноважений ним орган вправі розірвати трудовий договір з підстав вчинення працівником за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу (ст.21 Кодексу України про адміністративні правопорушення, незалежно від того, чи застосовувались до працівника раніше заходи дисциплінарного або громадського стягнення, в робочий чи неробочий час вчинене розкрадання).

Відповідно до ст.148 КЗпП трудовий договір може бути розірвано з зазначених підстав не пізніше одного місяця з дня набрання законної сили вироком суду чи дня прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення або заходів громадського впливу за вчинення крадіжки не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 ч.1 КУпАП та піддана адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави, постанова набрала законної сили, штраф в добровільному порядку сплачено позивачкою.

Судом у адміністративній справі встановлено, що ОСОБА_1 , 13 липня 2018 року о 16-00 год. здійснила на території ПрАТ «ДМК «Таврія», розташованого за адресою: пр.. Дніпровський,294, м. Нова Каховка, Херсонської області крадіжку спиртного напою «Коньяк» на загальну суму 30 грн 72 коп., що є незначною, малозначною та дрібною.

Суд першої інстанції перевірив всі наведені позивачкою доводи на обґрунтування її позовних вимог, в тому числі щодо дотримання вимог ст. 149 КЗпП України, оцінив у сукупності всі надані докази, в тому числі матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 51 КУпАП; матеріали кримінального провадження №0001648 за ч.1 ст. 185 КК України; її письмові пояснення в цих матеріалах, в яких ОСОБА_1 пояснила, що була затримана охороною , взяла 0,75 зливів ( не кондиція) для розтирки, які сховала у себе під кофтою; протокол випробувань №1279/д та результатів перевірки фізико-хімічних показників, зазначених у протоколі випробувань №1279/д від 24.07.2018 року на відповідність вимогам ДСТУ 4700:2006 («Коньяки України»), з яких слідує, що всі вісім зразків речовини, яка вилучалася в тому числі і у ОСОБА_1 , відповідають вимогам ДСТУ 4700:2006 («Коньяки України»), а тому на думку колегії дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з положень норми пункту 8 статті 40 КЗпП України, саме наявність вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення є підставою для розірвання трудового договору, а тому посилання апелянта на норму ст. 61 Конституції України є безпідставними, оскільки такі доводи нівелюють можливість звільнення працівника за розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника.

Відповідно до норм ст.5-1 КЗпП України, на яку посилається апелянт, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом першої інстанції встановлено відсутність підстав для визнання звільнення позивачки незаконним, а доводи її позовної заяви, про те що їй надходила пропозиція про переведення на дільницю госп. служби або на тарну ділянку, від якої вона відмовилися, свідчать, що підприємство сприяло позивачці у збереженні роботи на підприємстві.

Доводи апеляційної скарги про недотримання відповідачем при звільненні вимог статей 149 КЗпП України зводяться до переоцінки наведених обставин, належну оцінку яким надав суд першої інстанції та висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про застосування до позивачки крайнього заходу дисциплінарного стягнення, звільнення, в той час, як іншим видом притягнення до дисциплінарної відповідальності є догана, оскільки позивачка раніше не притягалася до дисциплінарної відповідальності, мала заохочення та шкода підприємству є незначною, колегією суддів відхиляються, оскільки ці обставини суд першої інстанції дослідив та надав їм правильну оцінку.

Так, підставами для звільнення працівника згідно п.8 ст.40 КЗпП України, є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу про припинення трудового договору. Такий працівник може бути звільнений незалежно від того, чи застосовувалися до нього раніше заходи дисциплінарного або громадського стягнення, в робочий чи не робочий час вчинене розкрадання.

ОСОБА_1 не виконала покладені на неї нормами статті 139 КЗпП України обов`язки працювати чесно, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Не має правового значення, при застосуванні п.8 ст. 40 КЗпП України і розмір крадіжки.

Отже, преміювання позивачки у 2012 та 2015 роках за вищенаведеного, не є тією обставиною, яка є підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г. Чорна

Повне судове рішення складено 06 вересня 2019 року

Суддя І.В. Склярська