Ухвала

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 295/13980/15-ц

провадження № 61-1662ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 листопада 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовними вимогами до ВК Житомирської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Спадщину після смерті батька прийняла її мати ОСОБА_7, оскільки на час смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з ним. Однак, прийнявши спадщину, вона не оформила свої спадкові права.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

ОСОБА_5 у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті матері та 13 серпня 2001 року на її ім'я видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад.

ОСОБА_5 позбавлена можливості оформити спадкові права на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки постановою державного нотаріуса Другої житомирської державної нотаріальної контори від 21 липня 2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане нерухоме майно у зв'язку з відсутністю можливості визначити повне коло спадкоємців та її частку у спадковому майні.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_5 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 18 листопада

2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_7, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4, який не брав участі у справі, оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ВК Житомирської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування закрито.

08 січня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 листопада 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами належним чином не встановлено всі обставини у справі. 16 липня 1986 року за довором купівлі продажу ОСОБА_4 набув право власності на 1/2 частини оспорюваного житлового будинку. ОСОБА_4 також зазначає, що здійснив прибудову до належної йому частини житлового будинку, внаслідок чого загальна площа будинковолодіння збільшилась до 143,8 кв.м., а житлова становить 77,8 кв.м. Водночас, площа належної померлому

ОСОБА_6 частини житлового будинку залишилась незмінною.

Маючи намір у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на дане нерухоме майно, він звернувся до державного реєстратора, який повідомив йому про те, що право власності на 1/2 частини вказаного житлового будинку, загальною площею 143,8 кв.м. зареєстроване за позивачем.

На думку ОСОБА_4, рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 листопада 2014 року порушує його права, оскільки на даний час ОСОБА_5 ставить питання про перерозподіл часток у даному будинковолодінні з врахуванням здійснених ним прибудов.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в частині оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 листопада 2014 року слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині треті цієї статті.

Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Аналіз вказаних норм процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягають рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Проте заявник оскаржив у касаційному порядку рішення суду першої інстанції, яке не було предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач

відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на вищевказані обставини та норми закону у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в частині оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 листопада

2014 року слід відмовити з підстав передбачених пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Апеляційний суд зазначив, що судове рішення, оскаржене особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків такої особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є заявник, або містити висновки про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Закриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що правовідносини, які були предметом судового врегулювання, стосувались виключно спадкових прав ОСОБА_5 після смерті її матері ОСОБА_7, а 1/2 частина вказаного житлового будинку, яка входила до спадкової маси, була самостійним об'єктом цивільних прав. Успадкування позивачем майна після смерті матері жодним чином не порушує права ОСОБА_4, який є співвласником іншої частини даного домоволодіння.

Обставина, що після постановлення рішення між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник спір щодо розміру часток у цьому нерухомому майні, не свідчить про порушення прав останнього при вирішенні позовних вимог у даній справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження у справі.

Правильність застосування апеляційним судом при постановленні ухвали норм процесуального права, зокрема статті 362 ЦПК України, не викликає розумних сумнівів.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 1, 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18 листопада 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська