Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 707/3132/14-ц

провадження № 61-22503 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - Попельнюх Тетяна Іванівна, Наконечна Альона Вікторівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 червня 2016 року у складі судді Василенка В. В. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року у складі суддів Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), у якому просив достроково розірвати укладений між ним та банком договір банківського вкладу та стягнути з банку на свою користь заборгованість за договором від 09 січня 2014 року «Стандарт» з урахуванням встановлених договором відсотків у розмірі 1 505 доларів США та суму банківського вкладу у розмірі 25 000 доларів США.

Позов мотивовано тим, що 09 січня 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт», відповідно до умов якого 09 січня 2014 року позивачем внесено на відповідний рахунок вклад у розмірі 25 000 доларів США у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Севастополь Автономної Республіки Крим (далі - АРК), строком на 366 днів, до 09 квітня 2014 року, з нарахуванням відсотків у розмірі 8 % річних.

07 серпня 2014 року та 31 жовтня 2014 року позивач звертався до відповідача з заявами про повернення суми вкладу та нарахованих за умовами банківського вкладу відсотків. Проте відповіді банком не надано, вклад не повернуто.

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року, позов задоволено.

Розірвано договір банківського вкладу від 09 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошову суму за договором банківського вкладу від 09 січня 2014 року у розмірі 25 000 доларів США та 1505 доларів США відсотків за договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення судів попередніх інстанцій скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року позов задоволено.

Договір банківського вкладу, вклад «Стандарт», від 09 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» розірвано.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошову суму за вкладом у розмірі 25 000 доларів США та відсотки за договором у розмірі 1 505 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати у справі в сумі 3 654 грн.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що зобов'язання мають виконуватися належним чином, невиконання зобов'язання дає право на стягнення боргу в судовому порядку. Відповідач, всупереч нормам цивільного законодавства, порушив умови договору банківського вкладу від 9 січня 2014 року, не повернув суму вкладу разом з нарахованими відсотками та проігнорував заяву позивача про дострокове розірвання договору вкладу, тому за таких обставин позов підлягає задоволенню.

На підтвердження внесення зазначеної грошової суми на депозитний рахунок позивач надав суду оригінали документів, які були йому надані банком, а саме договір від 09 січня 2014 року і квитанцію від 09 січня 2014 року. Оригінали вказаних документів оглянуті судом першої і апеляційної інстанції, їх копії завірені судом та залучені до матеріалів справи.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції та посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що під час розгляду справи судами не звернуто увагу на те, що на підтвердження позовних вимог позивачем було надано неналежні докази, не надано оригіналу договору та будь-якого документа, що підтверджує внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на рахунок позивача. Надані позивачем документи не містять необхідних реквізитів, які підтверджують їх справжність. Копія квитанції про внесення грошей на рахунок не засвідчена належним чином.

Позивачем не надано документів на підтвердження наявності коштів на рахунку, належним чином оформлених виписок, які б підтверджували, що позивачем не проводилися фінансові операції по зняттю грошових коштів з рахунків. Тобто факт користування грошовими коштами банком, що належать позивачу, не доведено.

Вимагаючи стягнути з банку грошову суму, позивач не довів, що вказані кошти не були йому виплачені державними та недержавними установами Російської Федерації за аналогічними підставами.

Також позивачем не доведено дотримання ним порядку звернення із заявою про повернення вкладу, оскільки виплата грошових коштів по депозитним вкладам не проводиться за заявою, надісланою поштою. Для отримання коштів по вкладу клієнт зобов'язаний особисто звернутися до відділення банку із заявою про розірвання договору банківського вкладу. Належних доказів такого звернення позивачем суду не надано.

Крім того, відповідач послався на те, що судами не враховано тих обставин, що відповідач не мав можливості здійснювати банківську діяльність на території Автономної Республіки Крим, оскільки вона визначена як тимчасово окупована територія та окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ» ПАТ КБ «Приватбанк».

Банк втратив свої активи на території АР Крим, не має доступу до свого майна, призначеного для діяльності банківської установи на цій території, а також не має доступу до створених у відповідних відділеннях банку на цій території документів - договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси тощо.

У зв'язку з наведеним, банк посилається на те, що зобов'язання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» (що створений Російською Федерацією) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 не погодився з доводами банку та просив залишити ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість. Посилається на безпідставність доводів банку, оскільки на підтвердження укладення договору банківського вкладу та внесення на депозит коштів під час розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді були надані оригінали документів, завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Інші сторони не скористалися правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК Україниврегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Аналіз норми статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Суди установили, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договорами банківського вкладу від 09 січня 2014 року.

Факт укладення вказаного договору депозиту та внесення в касу ПАТ КБ «Приватбанк» грошових сум у розмірі 25 000 доларів США підтверджується укладеним між сторонами договором від 09 січня 2014 року та банківським чеком, який видав відповідач про внесення 09 січня 2014 року о 12:18 год готівкових коштів в сумі 25 000 доларів США.

Оригінали вказаних документів досліджувались судом першої і апеляційної інстанції, їх копії завірені судом та долучені до матеріалів справи.

Договір банківського вкладу підписаний позивачем і містить факсимільний підпис голови банку.

При цьому, пунктом 20 договору, укладеного між сторонами передбачено, що при укладені договору банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку технічними печатними улаштуваннями.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованих висновків, що позивачем надано належні докази на підтвердження укладеного між ним і банком договору та внесення коштів на депозит. Письмова форма договору банківського вкладу підтверджується договором банківського вкладу, а також документами про внесення коштів, в якому вказано найменування банку, який здійснив касову операцію, дати здійснення касової операції, підпис працівника банку, який прийняв готівку. Вказана форма прийняття коштів, яку надав позивач, визначена самим банком. Позивач не міг вплинути на видання іншої форми письмового документа, ніж яку видав банк.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі, а отже, не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов'язань та позбавив вкладника права користуватись належним їй майном.

Доводи касаційної скарги, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладеного договору та внесення коштів, спростовуються матеріалами справи та дослідженими судами попередніх інстанцій доказами, зокрема, наданих позивачем оригіналів, як укладеного між сторонами договору, так і платіжного документу.

За таких обставин, саме на відповідача покладається обов'язок довести належне виконання своїх зобов'язань за договорами банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитних рахунках позивача. Проте, банком таких доказів під час розгляду справи не надано.

При цьому, судами обґрунтовано відхилено доводи банку щодо знаходження відокремленого підрозділу на окупованій території АР Крим та відсутності доступу до банківських документів, оскільки договір укладався не з філією, а безпосередньо з юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено як у договорі, так і у квитанції, а банківські розрахунки між відділенням та безпосередньо банком не повинні бути підставою для покладення проблем діяльності відділення банку на вкладника.

Посилання у касаційній скарзі на постанову Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року є безпідставними, оскільки ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання умов договору банківського вкладу.

Доводи касаційної скарги про те, що зобов'язання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» (що створений Російською Федерацією) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, є безпідставними, оскільки на території України не діє законодавство Російської Федерації.

Стороною укладеного договору є ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому зобов'язання за дійсним договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія.

У цій справі судами правильно вирішено вимоги про повернення внесених за депозитним договором коштів з урахуванням процентів за користування вкладом, відповідно до умов договору.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська