Справа № 487/1897/19
Провадження № 2/487/1325/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19.08.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Кожина В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

12.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності та договорів дарування часток будинку за вказаною адресою. Оглядом домової книги позивач встановила, що за даною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , син чоловіка від першого шлюбу, проте, відповідач за цією адресою не проживає, що підтверджено актом про не проживання від 02.04.2019 р. Посилаючись на порушення її прав як власника нерухомості на розпорядження майном, просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник в судовому засіданні 12.08.2019 року надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, в наступних судових засіданнях не були присутніми.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалася відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування частки домоволодіння від 24.04.2017 року, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В., ОСОБА_1 . належить на праві спільної часткової власності 7/100 часток домоволодінні, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором дарування частки домоволодіння від 24.04.2017 року, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В., ОСОБА_1 . належить на праві спільної часткової власності 3/50 часток домоволодінні, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.08.2019 р. за №177212617.

Як вбачається з копії домової книги, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином чоловіка позивачки - ОСОБА_4 від першого шлюбу.

Згідно акту про не проживання від 02.04.2019 р., складеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - сусідами позивачки, підписи яких посвідчено ст. майстром ТОВ «Николевдомсервис», ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживав, та на теперішній час не проживає.

Факт відсутності та не проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_2 також підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_3 .

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку АДРЕСА_1 , який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , без поважних причин. В судовому засіданні не встановлені обставини, що свідчать про наявність перешкод у проживанні ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача обгрунтовними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 280-284, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 28.08.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Т.А.Карташева