ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м.Суми

Справа №587/70/19

Номер провадження 22-ц/816/5304/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Степаненка О.А. в приміщенні Сумського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору припиненим та зобов`язання не вчиняти певні дії.

Свої вимоги мотивує тим, що 15 січня 2016 року вона уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування. Однак, позивач своїх зобов`язань по кредитному договору належним чином не виконала.

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 20 квітня 2017 року по справі № 587/1974/16-ц стягнув з неї на користь позивача 21 228 грн 26 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких заборгованість за кредитом - 17 581 грн 72 коп.; заборгованість по процентам - 2124 грн 91 коп.; штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 1521 грн 63 коп. Зазначає, що в той же час банк продовжує нараховувати їй відсотки за користування кредитом згідно умов кредитного договору № б/н від 15 січня 2016 року.

Вважає, що оскільки відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, відтак кредитний договір № б/н від 15 січня 2016 року є фактично припиненим.

Просить визнати кредитний договір № б/н від 15 січня 2016 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 припиненим; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» не нараховувати їй відсотки за вказаним кредитним договором.

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 20 вересня 2019 року позов задовольнив повністю.

Визнав кредитний договір № б/н від 15 січня 2016 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 припиненим.

Зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» не нараховувати відсотки за кредитним договором № б/н від 15 січня 2016 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалите нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову; вирішити питання розподілу судових витрат.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ЦК України та умовами кредитного договору не передбачено припинення дії договору після ухвалення рішення суду на користь кредитора. Позивач належним чином договір не виконала, грошові кошти не сплатила.

Вважає, що ОСОБА_1 пред`являючи до суду неправдиві вимоги, зловживає своїми правами, оскільки банк її права не порушував, навпаки, позичальник ухиляється від взятих на себе зобов`язань не тільки за договором, але й за рішенням суду.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх доводів про наявність її порушеного права відповідачем. Місцевий суд не з`ясував характер спірних правовідносин, характер порушенного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, безпідставно визнав кредитний договір припиненим та ухвалив рішення на припущеннях.

Зазначає, що суд, задовольнивши вимоги позивача про зобов`язання банку не нараховувати відсотки фактично змінив в односторонньому порядку умови укладеної угоди між сторонами та позбавив кредитодавця права на отримання процентів за користування кредитними коштами, які були передані позичальнику та які до теперішнього часу не повернуті на рахунок кредитора. При цьому, суд прийшов до взаємовиключних висновків, оскільки в мотивувальній частині зазначив, що заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами слід обраховувати по строк винесення рішення Сумського районного суду Сумської області - 20 квітня 2017 року, тоді як цим рішенням стягнуто заборгованість станом на 27 вересня 2016 року, а в резолютивній частині оскаржуваного рішення суд ухвалив зобов`язати банк не нараховувати проценти за договором взагалі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» Гакаля Р.В., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача адвоката Пулинця Б.А., який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що згідно з кредитним договором № б/н від 15 січня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за його користування 18% річних.

Своїх зобов`язань вона належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 27 вересня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 21 228 грн 26 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 17 581 грн 72 коп.; заборгованість по процентам - 2124 грн 91 коп.; штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 1521 грн 63 коп.

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 20 квітня 2017 року в справі № 587/1974/16-ц стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 228 грн 26 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати (а. с. 7).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач звернувся до суду про стягнення заборгованості, чим достроково припинив дію кредитного договору № б/н від 15 січня 2016 року. Незважаючи на рішення суду щодо стягнення коштів, відповідач продовжує нарахування відсотків за користування кредитом згідно умов кредитного договору.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Згідно ст. ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Свої вимоги в частині визнання кредитного договору № б/н від 15 січня 2016 року припиненим, ОСОБА_1 обгрунтовує наявністю судового рішення про стягнення з неї на користь банку заборгованості за вказаним судовим рішенням.

Дійсно, Сумський районний суд Сумської області рішенням від 20 квітня 2017 року у справі № 587/1974/16-ц стягнув заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 27 вересня 2016 року, яка складалась із заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками та штрафу. Вказане рішення набрало законної сили.

Проте, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України (п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Доказів виконання вище вказаного рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 квітня 2017 року позивач суду не надала, а тому на даний час правовідносини сторін за кредитним договором не припинились.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору, укладеного нею з АТ КБ «ПриватБанк» припиненим. Крім того судом не враховано, що в спірних правовідносинах належним способом захисту може бути припинення правовідношення, а не визнання договору припиненим, оскільки такий спосіб захисту не передбачено ст. 16 ЦК України.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» не нараховувати відсотки за кредитним договором № б/н від 15 січня 2016 року, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Згідно частин 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даними вимогами позивач не зазначає, які саме відсотки за кредитним договором № б/н від 15 січня 2016 року вона просить не нараховувати та з якого часу, у якому розмірі вони нараховані. Жодних доказів на підтвердження нарахування їй відповідачем відсотків по кредитному договору після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, позивач суду також не надала.

Висновки суду першої інстанції щодо нарахування заборгованості за збільшеними відсотками взагалі не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки позивач в позові не зазначає про нарахування їй відсотків за підвищеною відсотковою ставкою, а взагалі оспорює нарахування відсотків після ухвалення судом рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки ОСОБА_1 не довела наявність її порушеного права відповідачем, який підлягає захисту, вимоги щодо зобов`язання банку не нараховувати їй відсотки за кредитним договором № б/н від 15 січня 2016 року задоволенню не підлягають.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі пунктів 3, 4 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання не вчиняти певні дії.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152 грн 60 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що вказана справа є справою незначної складності, вона є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 вересня 2019 року скасувати та ухвалите нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору припиненим та зобов`язання не вчиняти певні дії.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152 гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов