Провадження 22-ц/812/143/19 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

29 січня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського Апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Цуркан І.І.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника позивача ОСОБА_3,

- відповідача ОСОБА_4,

- третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 17 жовтня 2018 року, вступна та резолютивна частини якого проголошено о 12.23 год. суддею цього ж суду Рум'янцевою Н.О., у справі № 489/4100/18, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання права на майно, набуте за усним правочином,

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права на рухоме майно, набуте за усним правочином.

Позовна заява мотивована тим, що у користуванні ОСОБА_6 перебувала земельна ділянка НОМЕР_1, яка розташована у садово-городницькому товаристві «Пролісок» на території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

У 2007 році ОСОБА_6 відмовився від зазначеної земельної ділянки, а рухоме майно, що знаходилося на ній ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_5 за усним договором купівлі- продажу продали позивачу.

До складу цього майна, поряд з іншим, входила металева будка, перероблена з пересувного гаражу. Позивач в повному обсязі розрахувався за це майно до його фактичної передачі, що підтверджується письмовою заявою ОСОБА_5 складеною 18 квітня 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С.

Посилаючись на те, що він не може реалізувати свої права щодо розпорядження майном на власний розсуд, оскільки голова правління садівничого товариства «Пролісок» йому чинить перешкоди у перевезенні металевої будки на земельну ділянку НОМЕР_2, яка знаходиться у його користуванні та вимагає від нього нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу вказаного майна, позивач просив суд:

визнати його право на майно, набуте у 2007 році за усним правочином, укладеним між ним та подружжям ОСОБА_5 на території ділянки НОМЕР_1 СГТ «Пролісок», який беззаперечно визнається сторонами цього правочину;

зобов'язати відповідача припинити, а в подальшому заборонити дії по свавільному втручанню шляхом зловживання своїми службовими можливостями в сферу особистого життя позивача, а також заборонити в подальшій службовій діяльності здійснювати дії для позбавлення або обмеження позивача у непорушному праві на приватну власність та дії по привласненню для себе або товариства будь - якої частини майна позивача;

скасувати рішення правління або загальних зборів, які суперечать вимогам чинного законодавства України та заборонити відповідачу здійснювати дії з ініціювання і організації прийняття правлінням або загальними зборами таких протиправних рішень;

заборонити відповідачу здійснювати дії по переслідуванню позивача шляхом протизаконного змушування позивача документально доказувати йому право на будь - яке власне майно, що розташоване на приватних земельних ділянках позивача або членів його родини;

зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок порушення відповідачем прав позивача на приватну власність шляхом припинення безпідставного і протизаконного переслідування його та членів його сімї, складання оголошення про помилковість всіх звинувачень на його адресу і адресу його сина та розмістити це оголошення на території СГТ «Пролісок» та зупинці «Городня»;

на загальних зборах оголосити про неправдивість своїх припущень і звинувачень щодо нього та його сім'ї та вибачитись.

11 липня 2018 року ухвалою цього ж суду до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5.

Відповідач проти позову заперечував та зазначав, що металева будка є малою архітектурною формою, оскільки була зведена на фундаменті і під'єднана до лінії електропостачання, а отже має ознаки нерухомого майна.

Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_5 від 18.04.2018 року не є належним доказом підтвердження права власності позивача на спірне майно, не містить дати вчинення правочину та суми проведення повного розрахунку.

Оскільки ОСОБА_5 має заборгованості по сплаті за членські внески та плати за електроенергію, правління СГТ «Пролісок» мало намір з метою ліквідації існуючої заборгованості розглянути питання про можливість погашення відповідної заборгованості шляхом продажу майна боржника на конкурсних засадах. Водночас, позивач 18 квітня 2018 року не дочекавшись засідання правління, почав проводити дії по вивезенню будки - гаражу з ділянки НОМЕР_1 без надання відповідних документів про те, що він є власником цього майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 188 ЦПК України роз'єднанні.

Виділено в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про зобов'язання вчинити певні дії, скасування рішень, захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування поширеної недостовірної інформації, заборону вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на рухоме майно: металеву будку, переробленого з пересувного гаражу без фундаменту; поливні системи; огорожу (з'єднані дротом бетоні стовпчики); ворота металеві; літній душ; навіс, критий шифером без фундаменту; шматки труб металевих, профілю «уголок»; саморобний пульверизатор з компресором; садовий інвентар, який розташований на земельній ділянці НОМЕР_1 площею 0,12 га, що розташована на території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, СГТ «Пролісок».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу майна та відбулося повне виконання договору, а тому є підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить відмовити в позові ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, припустився вільного тлумачення доводів сторін, без дослідження відповідних обставин наявності спору відносно майна, визнав право власності на майно, щодо якого відсутні будь - які позовні вимоги. Суд залишив поза увагою, що у прохальній частині позовної заяви відсутні вимоги позивача про визнання права власності на конкретний вид майна, яке згідно позовної заяви та обставин справи не було предметом спору між сторонами. В той час, як в позовній заяві йшлося лише вчинення перешкод у реалізації права позивача на металеву будку.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_4 посилався й на те, що суд безпідставно в оскаржуваному рішенні послався на нотаріальну заяву ОСОБА_5 від 18 квітня 2018 року.

26 грудня 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що спірне рухоме майно було ним у 2007 році правомірно набуто у власність, шляхом придбання у ОСОБА_5, тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до належного відповідача, а оскільки між ОСОБА_2 та подружжям ОСОБА_5 було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу майна та відбулося повне виконання договору, а ОСОБА_4 чинить перешкоди у його користуванні, тому є підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності за ОСОБА_2 на майно, зазначене в нотаріальній заяві ОСОБА_5 від 18 квітня 2018 року.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

При цьому, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до Статуту ГО СГТ «Пролісок», затвердженого протоколом загальних зборів садово - городницького товариства «Пролісок» № 3-17 від 31 травня 2017 року, Громадська організація «Садово - городницьке товариство «Пролісок» є юридичною особою, неприбутковим добровільним об'єднанням громадян.

Вищим органом Товариства є загальні збори членів Товариства, які можуть розглядати усі питання діяльності Товариства та взаємовідносини членів Товариства між собою і Товариством (п.4.1.1 Статуту).

Члени Товариства зобов'язані додержуватися вимог Статуту Товариства і діючого законодавства (п.3.9.1 Статуту).

Голова Правління здійснює загальне керівництво Товариством і Правлінням Товариства, забезпечує виконання рішень Зборів і Правління Товариства (п.4.3.2 Статуту).

Відповідно до п. 3.11.4 Статуту цивільно - правові суперечки між Товариством і його членами, у тому числі майнового характеру вирішуються в суді.

Керівником, одночасно і головою Правління Громадської організації «Садово - городницьке товариство «Пролісок» є ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 - членом цього товариства.

Загальними зборами членів ГО «СГТ «Пролісок» прийнято рішення відповідно до якого, вивезення будь - якого великогабаритного майна членом товариства зі своєї земельної ділянки має відбуватися лише за попереднім повідомленням про це голови правління та обов'язкове отримання письмового дозволу голови правління та голови ревізійної комісії (а.с. 105).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що він не може реалізувати свої права щодо розпорядження на власний розсуд майном, що знаходиться на земельній ділянці НОМЕР_1 ГО СГТ «Пролісок», придбаного у колишніх членів цього товариства подружжя ОСОБА_5, оскільки голова ГО СГТ «Пролісок» ОСОБА_4 чинить йому перешкоди.

При цьому відповідачем у справі позивач зазначив фізичну особу ОСОБА_4

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, зокрема звернень, заяв і скарг ОСОБА_2 на ім'я голови Правління ГО СГТ «Пролісок» ОСОБА_4 (а.с.18, 20, 36, 39, 42, 46,49, 52, 56,) відповідей на скарги (а.с.35,50), протоколів загальних зборів Товариства, скарг до Баштанського районного відділу поліції у Миколаївській області, вбачається, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_2 та головою Правління ГО СГТ «Пролісок» ОСОБА_4, який діяв не як фізична особа, а виключно від імені Товариства, як його керівник на підставі Закону України «Про громадські об'єднання» та Статуту товариства.

Тому позовні вимоги не стосуються безпосередньо прав та обов'язків ОСОБА_4, відтак він не може бути відповідачем по справі стосовно спірних правовідносин, на які на обгрунтування своїх вимог посилається позивач.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем та відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 189 , п. 2 ч. 4 ст. 197 ЦПК України у підготовчому провадженні суд, зокрема визначає склад учасників судового процесу, вирішує питання про заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Суд роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчиняти дії, які від нього вимагає положення п.п.3,4 ч.5 ст. 12 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.175 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, позивач самостійно визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Однак суд як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 51 ЦПК України).

На наведені положення процесуального закону, зміст позовних вимог та характер спірних правовідносин, суд належної уваги не звернув та у порушення вимог статей 12, 51, 197 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача, яким має бути ГО СГТ «Пролісок», дійшов передчасного висновку про задоволення позову пред'явленого до неналежного відповідача.

Оскільки вирішення питання про заміну неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача вирішується на стадії розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання про залучення належного відповідача у справі на стадії апеляційного перегляду.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із змісту поданої до суду позовної заяви, що також було встановлено в суді першої інстанції, спір виник з приводу металевої будки переробленої з пересувного гаражу.

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом, просив визнати право (не зазначає яке саме) на майно (не називає конкретно яке), набуте у 2007 році за усним правочином, укладеним між ним та подружжям ОСОБА_5.

Але суд, задовольняючи позов, не уточнив позовні вимоги, а відповідно не встановив, у який спосіб позивач просить захистити його права, та в порушення вимог ч.1 ст.13 ЦПК України визнав право власності на конкретне майно, в тому числі спірне, вимоги щодо якого не заявлялися та не були предметом розгляду в суді першої інстанції, чим вийшов за межі заявлених вимог.

Зважаючи на викладене, а також на те, що істотність процесуального порушення впливає на вирішення спору в цілому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Проте, це не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з таким позовом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 1057 грн. 20 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання права на майно набуте за усним правочином, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1057 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 31.01.2019 р.