17.01.2019 Справа № 363/2056/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2019 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Палій Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Вишгородського районного суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у період з 29.05.2004 року по 17.04.2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 17.04.2018 року рішенням Соломянського районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано. За період перебування у шлюбі ними було придбано житлову двокімнатну квартиру загальною площею 62.3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та легковий автомобіль НОМЕР_1, яким відповідач користується самостійно. Врегулювати спір в позасудовому порядку не представилося можливим, оскільки відповідач не виявляє бажання. Зазначила, що при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, а тому звернувшись до суду просила поділити спільно майно визнавши за позивачем право власності на 2/3 частини житлової двокімнатної квартири, загальною площею 62,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а за відповідачем 1/3 частину квартири та автомобіль повністю залишити у власності відповідача. Крім того, просила покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив про їх задоволення у повному обсязі. Пояснив, що сторони до початку розгляду даної справи не дійшли спільної згоди щодо порядку поділу спільного набутого майна, визначений позивачем порядок поділу майна в таких частках на їх думку є правильним та рівним, оскільки автомобіль є неподільною річчю, а визнавши за позивачем право на 1/2 частину автомобіля є недоцільним так, як позивач не користується автомобілем, а весь цей час користується ним відповідач, а тому визнання за позивачем 2/3 частини квартири та за відповідачем 1/3 частини квартири і автомобіль буде співмірним з точки зору поділу усього спільного набутого майна. Також просив суд при ухваленні рішення врахувати положення ч. 3 ст. 70 СК України, оскільки дитина проживає разом із матірю та перебуває на її утриманні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та пояснив, що проти поділу спільно нажитого майна подружжя у рівних частках не заперечує, позивачем не наведено жодних підстав для відступлення від рівності часток, сторони наданий час проживають разом, відповідач сплачує всі комунальні послуги, купує продукти харчування, рішенням суду місце проживання дитини із матірю визначено не було, а твердження позивача та її представника про те, що дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні та саме з цих підстав необхідно відступити від рівності часток вважає не розумним і не логічним. Крім того зазначив, що автомобіль, який просить позивач залишити у власності відповідача 2008 року виписку та наданий час його вартість значно є меншою ніж визнає позивач у розмірі 200 000, 00 грн. Пояснив, що відповідачем неодноразово було запропоновано позивачу продати даний автомобіль та поділити кошти порівну, однак дана пропозиція залишилась без реагування, а тому спільно набуте майно під час шлюбу просив поділити між сторонами порівну.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що з 29 травня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадського стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі, актовий запис № 531.

Від сумісного проживання сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано. ОСОБА_6 відновлено дошлюбне прізвище «Василик» (а.с. 4, 21).

01 квітня 2016 року між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_8 на підставі довіреності та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за № 728, згідно якого ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 5).

Відповідно до вимог ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Питання особистої приватної власності подружжя та право спільної сумісної власності подружжя врегульовано статтями розділів 7-8 СК України.

Позиція позивача ґрунтується на гіпотезах та диспозиціях, викладених у статтях 60-71СК України.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Представник позивача у судовому засіданні на заявлених позовних вимогах наполягав та зазначив, що саме запропонований позивачем порядок поділу буде співмірним з точки зору рівності поділу всього майна, посилаюсь на те, що дитина повністю перебуває на утриманні позивача, автомобілем позивач не користується та аліменти, які сплачує відповідач є не достатніми.

Суд не приймає до уваги посилання позивача та представника позивача щодо необхідності відступу від рівності часток з огляду на наступні обставини.

Підставами для відступу від рівності часток у відповідності до ч. 2ст.70 Сімейного кодексу є обставини, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Крім того, відповідно до ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. На обґрунтування своєї позиції стороною позивача не надано суду жодних доказів того, що дитина проживає разом із матірю та повністю перебуває на її утриманні. До того ж в судовому засіданні представник позивача підтвердив ту обставину, що станом на час розгляду справи судом сторони проживають в спірній квартирі разом.

В той же час посилання представника позивача у судовому засіданні на розмір аліментів, не може бути взятий судом до уваги, оскільки останнім у судовому засіданні наголошувалося на тому, що аліменти стягуються з відповідача на користь позивача за судовим наказом саме у розмірі якому просила стягнути позивач, та у разі незгоди з цим рішенням позивач має право на звернення з позовними вимогами про його збільшення.

Та обставина, що розмір аліментів є недостатнім та те, що позивач не користується автомобілем, не дають підстави для збільшення частки відповідача в спільному майні подружжя відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України.

При цьому слід зазначити, що сторонам розяснялося право щодо надання доказів, проте своїм правом не скористалися.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (стаття 129 Конституції України).

З урахуванням позиції сторін по справі, обставин та фактів, встановлених у судовому засіданні, а також норм матеріального права, які врегульовують правовідносини між сторонами по справі, суд приходить до висновку про визнання за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині житлової двокімнатної квартири, загальною площею 62,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за кожним; визнання за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині легкового автомобіля НОМЕР_1 за кожним. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись, ст.ст. 60, 68, 69 ч. 1, 70, 72 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 88, 141,263-265, 273, 354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину житлової двокімнатної квартири, загальною площею 62,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частину житлової двокімнатної квартири, загальною площею 62,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину легкового автомобіля НОМЕР_1.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частину легкового автомобіля НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір у розмірі 2 555 (дві тисячі пятсот пятдесят пять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір у розмірі 2 555 (дві тисячі пятсот пятдесят пять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 25.01.2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5).

Відповідач: ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7).

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА