Провадження № 2/234/3102/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Ястребов А.О.

справа № 234/12331/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства Оборони України, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства Оборони України про відшкодування майнової шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Із позову вбачається, що 16 січня 2019 року приблизно о 09 годині 30 хвилин у м. Краматорську по вул. О.Тихого біля будинку 12, водій ОСОБА_2 , який на той час був військовослужбовцем та знаходився у трудових відносинах з відповідачами, керуючи транспортним засобом Камаз 43105 д/н НОМЕР_2 , який належить ВЧ НОМЕР_1 , порушив п. 13.1 ПДР України та скоїв зіткнення з належним позивачу транспортним засобом Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_3 . .

Постановою Краматорського міського суду ОСОБА_2 був визнаний винним у даній ДТП та притягнутий до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно документів з СТО позивачка відремонтувала свій автомобіль та за ремонт сплатила 95460 грн.

Цивільна відповідальність відповідачів не була застрахована. Позивачка теж не мала поліса обов`язкового страхування.

Позивач просить стягнути солідарно з Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства Оборони України на її користь матеріальну шкоду у розмірі 95 460 грн., судовий збір у розмірі 954 грн. 60 коп.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляду справи без її участі, свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив до позовної заяви, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до постанови Краматорського міського суду ОСОБА_2 був визнаний винним у даній ДТП та притягнутий до відповідальності за ст. 124 КУпАП. ОСОБА_2 в момент скоєння ДТП перебував у нетверезому стані. Таким чином, заподіювачем матеріальної шкоди є не військова частина НОМЕР_1 , а конкретна фізична особа винуватець ДТП ОСОБА_2 , тому вважають, що військова частина є неналежним відповідачем.

Військовою частиною НОМЕР_1 будь яких рішень, дій чи бездіяльності, які були б спрямовані на порушення молодшим сержантом ОСОБА_2 ПДР чи які б перешкоджали йому дотриматись ПДР України, не спричинити ДТП та відповідно не завдати майнової шкоди позивачу не приймалось (не вчинялось).

За фактом скоєння молодшим сержантом ОСОБА_2 ДТП у військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування за результатами якого було видано наказ від 16.01.2019 року № 34. Відповідно до вказаного наказу молодшого сержанта ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2019 року № 57 молодший сержант ОСОБА_2 звільнений з військової служби за службовою невідповідністю та з 19.01.2019 року виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, шкода завдана майну позивача була спричинена внаслідок протиправної поведінки молодшого сержанта ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач вважає, що акт виконаних робіт від 06.06.2019 року № 116 свідчить про вартість виконаних робіт, однак не є належним та допустимим доказом оплати вартості робіт та вартості деталей, які замінювались при ремонті транспортного засобу позивача, тобто не підтверджується відповідним платіжним документом. Крім того, з наданих позивачем документів не підтверджується те, що вартість деталей, які замінювались на транспортному засобі позивача здійснювались з урахуванням їх зносу, з урахуванням строку експлуатації транспортного засобу.

Відповідно до акта виконаних робіт від 06.06.2019 року № 116 вартість деталей підтверджується лише відбитком печатки та підписом виконавця робіт Варкіна А.Г.

Виконавець робіт не здійснює продажу комплектуючих частин транспортного засобу, а сам позивач не надає жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують саме купівлю комплектуючих частин автомобіля, заміна яких проводилась.

Тому вартість виконаних робіт та вартість замінених деталей є завищеною, а сама заміна окремих деталей є сумнівною.

Крім того, розмір заявленої матеріальної шкоди 95460 грн. не співпадає з вартістю ремонтних робіт 95060 грн., яка вказана в акті виконаних робіт від 06.06.2019 року № 116.

Представник відповідача Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив до позовної заяви, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач вважає, що Міністерство оборони України не може бути належним відповідачем по даній справі, через що вимоги позивача є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

Міністерство оборони України є окремою юридичною особою публічного права. Військова частина НОМЕР_1 , за якою автомобіль КАМАЗ 43105, в/н НОМЕР_4 , закріплений на праві оперативного управління, також зареєстрована як юридична особа та як суб`єкт господарської діяльності.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем КАМАЗ 43105, в/н НОМЕР_4 , на час скоєння ДТП був військовослужбовцем саме військової частини НОМЕР_1 , а не військовослужбовцем чи посадовою особою Міністерства оборони України.

А отже, оскільки, за змістом ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана у тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тощо, що створює підвищену небезпеку, а за змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє об`єктом, використання якого створює підвищену небезпеку, то є очевидним, нормативно обґрунтованим та доведеним те, що при наявних фактичних обставинах справи будь яка відповідальність Міністерства оборони виключається, а звідти, Міністерство оборони України є неналежним відповідачем за заявленими у даній справі позовними вимогами і не повинно відшкодовувати заявлену шкоду.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Втім, у правовідносинах за участі Міністерствам оборони України у даній справі відсутній закон чи договір, що передбачають солідарну відповідальність Міністерства оборони України та військової частини на випадок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Таким, чином Міністерство оборони України позов в частині, що його стосується, не визнає, заперечує проти позову і вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 17.09.2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 11.11.2019 року до участі у цивільній справі залучено тертю особу ОСОБА_2 .

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті,

В С Т А Н О В И В:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вивчивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно приписів пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1187 ЦК України визначено - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що згідно постанови Краматорського міського суду Донецької області від 19.02.2019 року 16.01.2019 р. о 19 год. 30 хв. у м. Краматорськ по вул. О. Тихого, біля будинку 12, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Камаз 43105, д/н НОМЕР_4 , по мокрому засніженому асфальтному покриттю з боку вул. Паркова у напрямку пр-ту Мира, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на стоячий попереду нього в попутному напрямку транспортний засіб Renault Trafic, д/н НОМЕР_3 , який внаслідок цього в некерованому стані скоїв наїзд на стоячий попереду нього в попутному напрямку транспортний засіб Renault Trafic, д/н НОМЕР_5 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобто ОСОБА_2 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що тягне за собою відповідальність за ст. 124 КУпАП. (а.с. 18).
Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 04.03.2019 року.

Згідно п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Renault Trafic, д/н НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 (ас. 4).

Як вбачається з постанови Краматорського міського суду Донецької області від 19.02.2019 року, копії протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №157692 від 16.01.2019 року, акту приймання автомобіля на ремонт, акту огляду транспортного засобу, автомобіль Renault Trafic, д/н НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження. (а.с. 18, 40, 6, 89-94)

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 ніс військову службу за контрактом, зокрема під час скоєння ДТП виконував службові обов`язки водія військової частини НОМЕР_1 на автомобілі КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_4 , який закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 (як зазначив у відзиві представник Міністерства оборони України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 ніс військову службу за контрактом, зокрема під час скоєння ДТП виконував службові обов`язки водія військової частини НОМЕР_1 на автомобілі КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_4 , який закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 (як зазначив у відзиві представник Міністерства оборони України).

Згідно довідки № 70/15 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) військова частина НОМЕР_1 ідентифікаційний код НОМЕР_6 має статус юридичної особи, місцезнаходження м. Конотоп Сумська область, організаційно-правова форма - державна організація ( установа, заклад), вид діяльності за КВЕД - діяльність у сфері оборони (а.с. 98).

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля КАМАЗ 43101 військовий номер НОМЕР_4 є військова частина НОМЕР_1 , яка відповідно до ст. 1187 ЦК України повинна нести відповідальність по відшкодуванню шкоди, спричиненої позивачці ОСОБА_1 внаслідок порушення Правил дорожнього руху військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , та яка має статус юридичної особи.

Відповідно до абз. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до звіту № 09/19 експертного автотоварознавчого дослідження, виконаного 25.01.2019 року судовим експертом з правом проведення автотоварознавчих експертиз ОСОБА_3 , вартість майнового збитку, заподіяного власнику автомобіля Renault Trafic, д/н НОМЕР_3 складає 60099,54 грн. (а.с. 77- 95).

Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення саме з військової частини НОМЕР_1 на користь позивачки майнової шкоди в розмірі 60099,54 грн.

Вказаний розмір майнової шкоди в сумі 60099,54 грн. підтверджується належним та допустимим письмовим доказом, а саме звітом судового експерта - автотоварознавця, тоді як розмір заявленої в позові майнової шкоди в сумі 95460 грн., не підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема відсутня платіжна квитанція про сплату вказаної суми позивачкою. В матеріалах справи мається лише товарний чек від 01.07.2019 року на 400 грн. (а.с. 8) за тонування скла, що безпосередньо не відноситься до ремонту автомобіля після ДТП. Також копії актів виконаних робіт на суму 95060,00 грн. (а.с. 7), самі по собі не свідчать про їх сплату.

Також суд зазначає, що факт знаходження водія ОСОБА_2 під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння та його наступне звільнення 19.01.2019 року з військової служби за контрактом, не звільняє військову частину НОМЕР_1 від цивільної відповідальності, оскільки підстав вважати, що військовозобов`язаний неправомірно заволодів транспортним засобом (ч.3 ст.1187 ЦК України) не має.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача Міністерства Оборони України, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) Міністерство оборони України, ідентифікаційний код 00034022 має статус юридичної особи, місцезнаходження м. Київ, Солом`янський район, організаційно-правова форма - орган державної влади, вид діяльності за КВЕД - діяльність у сфері оборони (а.с. 71).

Згідно довідки № 70/15 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) військова частина НОМЕР_1 ідентифікаційний код 26614840 має статус юридичної особи, місцезнаходження м. Конотоп Сумська область, організаційно-правова форма - державна організація ( установа, заклад), вид діяльності за КВЕД - діяльність у сфері оборони (а.с. 98).

Міністерство оборони України є окремою юридичною особою публічного права.

Військова частина НОМЕР_1 , за якою автомобіль КАМАЗ 43105, в/н НОМЕР_4 , закріплений на праві оперативного управління, також зареєстрована як юридична особа та як суб`єкт господарської діяльності.

Крім того, судом встановлено, що водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем КАМАЗ 43105, в/н НОМЕР_4 , на час скоєння ДТП був військовослужбовцем саме військової частини НОМЕР_1 , а не військовослужбовцем чи посадовою особою Міністерства оборони України.

А отже, оскільки, за змістом ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана у тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тощо, що створює підвищену небезпеку, а за змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє об`єктом, використання якого створює підвищену небезпеку, то суд приходить до висновку, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем за заявленими у даній справі позовними вимогами.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог позивача до Міністерства Оборони України необхідно відмовити.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання позову майнового характеру в сумі 954,60 грн., що дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, з відповідача Військова частина НОМЕР_1 підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 601,00 грн. (60099,54 х 954,60 / 95460)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 34, 10, 12,13, 19, 34,76 -79 81, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства Оборони України, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , юридична адреса: м. Конотоп, Сумська область на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 майнову шкоду в розмірі 60099,54 грн. (шістдесят тисяч дев`яносто дев`ять гривень 54 коп.)

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , юридична адреса: м. Конотоп, Сумська область на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 601 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького Апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Суддя:

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: