ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., про розірвання спадкового договору , -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., про розірвання спадкового договору.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 29 листопада 2006 року між нею, ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , прізвище якої на той час було ОСОБА_3 , був укладений спадковий договір, який було посвідчено державним нотаріусом, на той час Третьої Державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , та зареєстровано в реєстрі №152.

Відповідно до вказаного спадкового договору, ОСОБА_2 передає після своєї смерті відповідачці належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно п.7 цього договору відповідачка зобов`язується надавати їй грошову винагороду та забезпечувати її ліками.

Після підписання вказаного договору вона неодноразово зверталася до відповідачки за допомогою, але вона відмовляла позивачеві у її наданні.

Крім того, відповідачка стала залякувати її, що взагалі виселить її з будинку, змусила перебратися жити з будинку в літню кухню, і не тільки не допомагає їй, а навпаки тільки завдає шкоди.

В зв`язку з неналежною поведінкою відповідачки вона неодноразово змушена була звертатися до правоохоронних закладів.

За нею доглядають сторонні особи, які надають їй всіляку допомогу з придбання ліків, продуктів харчування, прибирання тощо.

Враховуючи вищевикладене, просила суд спадковий договір від 29 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом, на той час, Третьої державної нотаріальної контори Бурдік С.С., та зареєстрованого в реєстрі за № 152 розірвати (а.с.3-4).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., про розірвання спадкового договору задоволено.

Спадковий договір від 29 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Третьої Державної нотаріальної контори Бурдік С.С. та зареєстрований в реєстрі за № 152 розірвано.

Вирішено питання щодо судового збору (а.с.94-97).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Зазначає, що всі ті обов`язки, які на неї були покладені спадковим договором, вона добросовісно виконує, при цьому в обсязі, який перевищує той, що визначений в договорі.

Крім того, весь час з моменту укладання спадкового договору вона також купувала за свій рахунок для бабусі, всі ті лікувальні засоби, які вона вважала за необхідне мати у своєму розпорядженні.

Таким чином, після укладання спадкового договору бабуся була на повному її утриманні, включаючи не тільки забезпечення ліками та продуктами харчування, а починаючи з 2015 року вона також несла обов`язок по сплаті спожитих бабусею комунальних послуг, утриманню та поліпшенню належного їй будинку.

Зазначає, що з урахуванням того, що позов поданий в жовтні 2018 року, а спадковий договір укладений в листопаді 2006 року, позивачем пропущений строк позовної давності (а.с.102-107).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( до укладення ОСОБА_6 відповідача ОСОБА_7 було укладено спадковий договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_8 належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до п.7 Спадкового договору за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов`язки: щомісячно, не пізніше 15 числа кожного місяця надавати відчужувачу грошову винагороду в розмірі 250 грн.; забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; в разі смерті відчужувача поховати його на цвинтарі у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області (а.с.6).

Відповідно до довідки про проживання № 4194 від 01 липня 2015 року ОСОБА_8 разом з донькою ОСОБА_9 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації з 06 червня 2015 року (а.с.35).

ОСОБА_8 18 грудня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на " ОСОБА_11 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.37).

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 3053 від 02 листопада 2017 року ОСОБА_12 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40).

ОСОБА_2 зверталась 10 липня 2018 року до Дніпровського ВП з заявою про прийняття відповідних заходів впливу щодо своєї онуки ОСОБА_1 , яка під час відсутності за місцем мешкання ОСОБА_2 , як на думку останньої, здійснила крадіжку грошових коштів у розмірі 2000,00 гривень, які знаходились на столі у літній кухні, а також онука підсипає їй отруту у їжу. Відповідно до висновку за матеріалом ЖЄОЗПВКП № 7608 від 29 липня 2018 року в діях ОСОБА_1 не встановлено фактів кримінального правопорушення. (а.с.7)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено порушення її прав як відчужувача за спадковим договором, в зв`язку з чим спадковий договір підлягає розірванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 1302 ЦК України передбачено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно зі статтею 1303 ЦК України відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України).

Згідно зі статтею 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1308 ЦК України зазначено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів про виконання відповідачем умов спадкового договору, зокрема, щодо надання грошової винагороди, забезпечення лікувальними засобами та врахувавши, що відповідачем на спростування вимог позивача доказів не надано, дійшов обґрунтованого висновку про невиконання набувачем розпоряджень відчужувача та недотримання ним умов спадкового договору, а тому спірний договір підлягає розірванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач забезпечував позивача не тільки ліками та продуктами харчування, а також, починаючи з 2015 року відповідач несла обов`язок по сплаті спожитих бабусею комунальних послуг, утриманню та поліпшенню належного їй будинку, колегія суддів не бере до уваги, з наступних підстав.

Надані, в якості доказів виконання ОСОБА_1 договірних зобов`язань, копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг та чеків про купівлю медичних препаратів та продуктів харчування, а також виписки по картці/рахунку не містять даних про платника, а отже зробити висновок про те, що ОСОБА_1 здійснювала чи не здійснювала платежі неможливо та неможливо встановити для кого саме призначались зазначені в чеках ліки та продукти харчування.

Також, колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта про проведення нею у будинковолодінні позивача ремонтних робіт, оскільки умовами спадкового договору від 29 листопада 2006 року виконання будь яких робіт не передбачено, а тому зазначені обставини не є предметом розгляду у даній справі.

Щодо посилання апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів зазначає.

За умовами Спадкового договору від 29.11.2006 року ( п.8 Договору) право власності на вказаний в договорі житловий будинок переходить до Набувача майна в разі виконання ним умов цього договору та після смерті Відчужувача).

Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до приписів частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду 09 жовтня 2018 року із позовною заявою про розірвання спадкового договору, який укладений 29 листопада 2006 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що, вирішуючи питання перебігу строку позовної давності, слід враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони уклали спадковий договір, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що строки звернення до суду позивачем не пропущені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, і, крім того, не стосуються обставин даної справи.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: