"10" вересня 2019 р.
судді Івано-Франківського апеляційного суду Фединяка В.Д.
У цивільній справі за позовною заявою заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави до Ворохтянської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішень Ворохтянської селищної ради, свідоцтва про право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у власність територіальної громади, за апеляційною скаргою заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Польською М.В. 23 липня 2019 року в м. Яремче Івано-Франківської області.
За наслідками розгляду 05 вересня 2019 року Івано-Франківським апеляційним судом вказаної справи, ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Скасовуючи ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області про залишення позовної заяви заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури без розгляду, Івано-Франківський апеляційний суд виходив з того, що згідно ст.313-1 Конституції України, ст 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор вправі в інтересах держави, при відсутності відповідного органу, який має відповідні повноваження, але неналежним чином їх здійснює, звернутись в суд з позовом на захист законних інтересів держави.
Із висновками Івано-Франківського апеляційного суду не погоджуюся та відповідно до частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) висловлюю окрему думку з огляду на таке.
У травні 2019 року заступник керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області подав позов до Ворохтянської селищної ради та ОСОБА_1 про визнання недійсним рішень Ворохтянської селищної ради, свідоцтва про право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у власність територіальної громади.
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23 липня 2019 року позов заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області до Ворохтянської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішень Ворохтянської селищної ради, свідоцтва про право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у власність територіальної громади залишено без розгляду з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Пункт 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру».
У ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Заступник керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області звертаючись до суду з позовом в інтересах держави подав до Ворохтянської селищної ради та ОСОБА_1 про визнання недійсним рішень Ворохтянської селищної ради, свідоцтва про право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у власність територіальної громади, обґрунтовував свої вимоги тим, що оспорюваним рішенням Ворохтянської селищної ради щодо передачі у власність відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки, яка частково співпадає із землями водного фонду, суперечить інтересам територіальної громади, а витребування таких земель із приватної власності безумовно становить суспільний інтерес, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову.
Разом з тим, як убачається з позовної заяви, прокурор не обґрунтував наявність виключних підстав для здійснення представництва інтересів держави у спірних правовідносинах та необхідність їх захисту, а також зазначив суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно та не навів причин неможливості самостійно здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку.
Само по собі зазначення прокурором у позовній заяві, що рішення Ворохтянської селищної ради від 27.05.2015 №397-32/2015 щодо передачі у власність відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки призвело до порушення чинного законодавства під час розпорядження землями територіальної громади не свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави, а також про відсутність у позивачів об`єктивної можливості самостійно звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав.
Отже, доказів не виконання або неналежного виконання позивачами обов`язків по захисту законних інтересів держави прокурором не надано. Звернення суб`єкта владних повноважень до прокуратури з клопотаннями про представництво інтересів у суді в матеріалах справи також відсутні.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»).
Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді цивільного спору.
Виходячи з вищевикладеного, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави та виступати позивачем у суді, для реалізації своїх повноважень.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Відтак, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що прокурор не навів чіткого і законного обгрунтування підстав здійснення представництва інтересів держави у суді, а через те і не мав повноважень на ведення справи, і в силу положень п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України обгрунтовано залишив позов без розгляду.
Суддя В.Д. Фединяк