2/243/2045/2019 243/6114/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Гусинського М.О.,
при секретарі Мірошниченко В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду м. Слов`янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
10.06.2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 02.09.2017р. між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 7674 доларів США, які відповідно до договору повинен був повернути до 02.09.2018р. На підтвердження укладення договору ОСОБА_2 власноруч у його присутності склав та передав письмову розписку, де зазначив усі вищенаведені умови.Однак, станом на момент звернення до суду договір позики не виконаний, грошові кошти не повернені. ОСОБА_2 не реагує на його прохання про повернення грошових коштів, на телефонні дзвінки не відповідає.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Горелик Є.Б., який діє на підставі договору про надання юридичних послуг б/н від 07.06.2019р., у судове засідання не з`явилися, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, просили позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 , який був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, до судового засідання не з`явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався.
Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав:
Як вбачається з доданих до справи документів, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 02.09.2017р. було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача 7674 доларів США. Факт укладання даного договору був оформлений розпискою від 02.09.2017р. зі строком повернення до 02.09.2018р. (а.с.5).
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України, передбачено що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 1046, 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс 15, де зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.
Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.
Як встановлено в судовому засіданні між сторонами було укладено договір позики від 02.09.2017 року.
Вказаний договір позики укладений у формі, передбаченій ст. 1047 ЦК України, тобто відповідає законодавству.
Сторонами договору позики визначено строк виконання зобов`язання до 02.09.2018 року. На даний час строк виконання договору позики закінчився, але відповідач до теперішнього часу свої умови зобов`язання не виконав, борг не повернув.
Наданою позивачем розпискою відповідача від 02.09.2017 року підтверджується як укладання сторонами договору позики та наявність існування боргових зобов`язань позичальника, так і невиконання позичальником (відповідачем) свого обов`язку повернути позику в обумовлений договором строк.
Згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов`язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, то факт боргу позивачем підтверджений.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
В той же час, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Таким чином, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 6- 79цс14, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики не виконав та повинен повернути ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 7 674 доларів США, що на день звернення позивача до суду складає за офіційним курсом НБУ (100 доларів США 2 695,48 грн.) 206 851,39 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд погоджується з розрахунками інфляційних витрат, 3-х % річних та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, який надано позивачем (а.с.3-4).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився і не надав жодних, в тому числі і належних доказів, які спростовують доводи позивача.
За таких підстав, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 02.09.2018 року по 05.06.2019 року у розмірі 56 053,78 грн., індексу інфляції у розмірі 19 796,65 грн., та 3 % річних у розмірі 4 692,00 грн., підлягають задоволенню.
З урахуванням усього вищевикладеного суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити у повному обсязі.
Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат між сторонами, суд, враховує вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем документально підтверджено сплату ним при зверненні до суду із даним позовом 2873,93 грн. судового збору (а.с.1), тому суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2873,93 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 141, 259, 89, 264-265, 267, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Слов`янського міськрайонного суду
Донецької області М. О. Гусинський