ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/519/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Заставенко М.О.,

за участю секретаря судового засідання: Долі М.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла вищезазначена позовна заява, де позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 8 000 000,00 грн., взятих в борг за договором позики від 07.11.2017 року, нараховані проценти за користування позикою у розмірі 1 062 794,53 грн. та 3% річних за період з 08.05.2018 року по 08.09.2018 року у розмірі 80 000 грн., а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.11.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у борг суму в розмірі 8 000 000,00 грн. строком на шість місяців, тобто до 07.05.2018 р. включно. В зазначений строк грошове зобов"язання відповідачем не виконане, кошти не повернуті.

Оскільки ОСОБА_3 порушив умови договору позики, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права шляхом стягнення боргу та штрафних санкцій.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2018 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання.

Копія ухвали про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на адресу реєстрації місця проживання.

29.11.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 15.01.2019 р.

15.01.2019 року представником позивача було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, однак, оскільки вона подана з порушення строку, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, не може бути прийнятою судом.

В судове засідання учасники процесу не прибули.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням поданих збільшень, справу просив слухати у його відсутність.

Представник відповідача також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив про те, що відповідач заявлені позовні вимоги визнає частково, а саме в частині боргу в сумі 8 000 000,00 грн. та судових витрат 8 810,00 грн. В іншій частині позов не визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання не здійснювалося, у зв"язку з неявкою в судове засідання учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 07.11.2017 року ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8 000 000,00 грн., що підтверджується договором позики, підписаним сторонами (а. с. 16-17).

Відповідно до умов договору, позика надана строком на шість місяців, а саме до 07.05.2018 року.

Позичальник зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів, в строки та на умовах, визначених договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, при цьому вказаний термін повернення коштів минув, представник відповідача у судовому засіданні визнав позовні вимоги щодо суми заборгованості у розмірі 8 000 000,00 грн., а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, пунктом 7 договору позики також передбачено, що позичальник у разі своєчасного не повернення суми позики, зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до зазначеного у позовній заяві розрахунку 3% річних від простроченої суми позики, які позивач просить стягнути з відповідача, за період з 08.05.2018 року по 08.09.2018 року становить 80 000 грн. Суд перевіривши наданий розрахунок, погоджується з ним.

Таким чином, на підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач обґрунтовано вимагає стягнення трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 80 000 грн. та вказана вимога підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги щодо нарахування та стягнення 1 062 794,53 грн. відсотків за період з 08.11.2017 р. по 08.09.2018 року безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У пункті 1 договору позики, підписаному сторонами, зазначено, що сторони погодили, що позика за цим договором є безпроцентною.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 7 753 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами, ст.ст. 625, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Черкаси, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_2, суму заборгованості за договором позики від 07.11.2017 р. у розмірі 8 000 000,00 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 80 000 грн. та судовий збір у розмірі 7 753 грн. 00 коп., а всього: 8 087 753 (вісім мільйонів вісімдесят сім тисяч сімсот п'ятдесят три) грн.

В решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Заставенко М.О.