ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року, яке ухвалено суддею Шумською О.В. у смт Софіївка Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 24.03.2008 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у Заяві.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 20 серпня 2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 44058,90 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9738,49 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 17933,60 грн., пені - 14050,67 грн., 250 грн. - штрафу (фіксована частина) та 2086,14 грн. - штрафу (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість за тілом кредиту, яка виникла внаслідок викрадення картки у відповідача не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки судом не враховано, що використання картки не могло бути здійснено без без правильного введення пін-коду, в той час як Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням пін-коду.

Крім того, виходячи з презумпції правомірності правочину, посилаючись на практику Верховного Суду та вимоги чинного законодавства, позивач вважає доведеними факт виникнення та неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, що виникли на підставі підписаної ОСОБА_1 . Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від виконання договірних зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що грошовими коштами заволоділи сторонні особи, що не було спростовано позивачем, факти звернень до банку із повідомленнями про несанкціоноване зняття коштів третіми особами, а також іншими доказами, які свідчать про те, що відповідачем не використовувались зазначені кошти банку.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24.03.2008 року відповідач звернулась до позивача із Анкетою-заявою, відповідно до якої Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка, за розрахунком позивача, станом на 20 серпня 2018 року, становить 44058,90 грн., та складається із заборгованості за тілом кредиту - 9738,49 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 17933,60 грн., пені - 14050,67 грн., 250 грн. - штрафу (фіксована частина) та 2086,14 грн. - штрафу (процентна складова).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.03.2008 року відповідач звернулась до позивача із Анкетою-заявою, відповідно до якої Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, матеріалами справи встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти, якими остання, відповідно до наявних в матеріалах справи виписок з особового рахунку відповідача, які є регістрами аналітичного обліку та вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, активно користувалась, здійснювала погашення заборгованості, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, щодо висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у зв`язку із злочинними діями сторонніх осіб є помилковим, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про скоєння кримінального правопорушення, яка була внесена до ЄРДР за номером кримінального правопорушення 0000388 в якій посилалась на те, що 26 червня 2016 року ОСОБА_2 таємно викрав у неї банківську пенсійну картку ПАТ КБ «Приватбанк» та з її використанням та застосуванням електронних платіжних систем ПАТ «ПриватБанк» зняв з кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» за дві операції 9 360 гривень.

Під час досудового розслідування ОСОБА_2 дав пояснення про скоєння кримінального правопорушення, визнав себе винним та написав розписку про відшкодування завданих збитків відповідачу ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у Постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Відповідно до п. 1, 2, 5, 6 розділу VI вказаного Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

В даній категорії справ, судом встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

При цьому слід зауважити, що для зняття грошових коштів з кредитної картки, або ж для розрахунку картою, необхідно мати кредитну картку та знати ПІН-код доступу до рахунку кредитної картки; POS-термінал торгівельної точки повинен бути підключеним до спеціального сервісу для надання даного виду послуги; при зверненні покупця касир торгівельної точки проводить через POS-термінал надану клієнтом кредитну картку, вказує суму покупки, кількість платежів, після чого клієнт вводить ПІН-код доступу до рахунку кредитної картки; при позитивному розгляді заявки на оформлення даного (вибраного) продукту POS-термінал видає чек.

Натомість, як встановлено поясненнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, вбачається із витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань та вбачається із пояснень самого ОСОБА_2 , 26 червня 2016 року , за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 таємно викрав пенсійну картку відповідача та зняв з кредитної картки відповідача спочатку 5000 грн., а згодом 4000 грн., при цьому для зняття грошових коштів з кредитної картки, або ж для розрахунку картою, необхідно мати кредитну картку та знати ПІН-код доступу до рахунку кредитної картки, що на думку колегії суддів вказує на те, що відповідач своїми діями сприяла втраті, незаконному використанню ПІН -коду, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вище зазначені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_1 не виконала вимоги Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» щодо зберігання спеціального платіжного засобу (картки), контролювання руху коштів та повідомлення банку про платіжну операцію, тому приходить до висновку про наявність підстав для відповідальності відповідача за неналежне виконання умов кредитного договору та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, становить 9738,49 грн. та складається з тіла.

При цьому, з відповідача на користь позивач підлягають відсотки за користування кредитними коштами та пеня, з огляду на наступне.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ЗАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві позичальника від 24.03.2008 року процентна ставка не зазначена.

Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанком» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 24.03.2008 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 20.09.2018 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі, визначеному в Умовах та Правилах, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 24.03.2008 року було підписано Анкету - заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка була надана до суду першої інстанції, відповідно до яких сплата відсотків за користування кредитом встановлена у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.11).

Оскільки, ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання по сплаті кредиту належним чином, то вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідач ОСОБА_1 , підписавши Анкету - заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів за порушення виконання зобов`язань, погодилась із визначеними процентами.

Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 3 % на місяць, за період з 09.04.2008 року по 20.08.2018 року та становить 8740,79 грн., відповідно до наступного розрахунку, проведеного колегією суддів: заборгованість за процентами в період з 09.04.2008 року по 31.05.2015 року - 249 грн. + заборгованість за процентами в період з 01.06.2015 року по 20.08.2018 року - 8491,82 грн.:

червень 2015 року - 3% в місяць становить 65,57 грн. (2085,79 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 65,57 грн.)

липень 2015 року - 3% в місяць становить 63,60 грн. (2120,12 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 63,60 грн.)

серпень 2015 року - 3% в місяць становить 109,89 грн. (3663,14 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 109,89 грн.)

вересень 2015 року - 3% в місяць становить 143,46 грн. (4782,51 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 143,46 грн.)

жовтень 2015 року - 3% в місяць становить 219,72 грн. (7324,51 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 219,72 грн.)

листопад 2015 року - 3% в місяць становить 175,89 грн. (5863,90 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 175,89 грн.)

грудень 2015 року - 3% в місяць становить 170,16 грн. (5672,38 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 170,16 грн.)

січень 2016 року - 3% в місяць становить 171,21 грн. (5707,75 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 171,21 грн.)

лютий 2016 року - 3% в місяць становить 193,62 грн. (6424,54 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 193,62 грн.)

березень 2016 року - 3% в місяць становить 236,49 грн. (7883,97 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 236,49 грн.)

квітень 2016 року - 3% в місяць становить 0,60 грн. (20 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 0,60 грн.)

травень 2016 року - 3% в місяць становить 0,66 грн. (22,20 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 0,66 грн.)

червень 2016 року - 3% в місяць становить 65,61 грн. (2187,61 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 10,05 грн.)

липень 2016 року - 3% в місяць становить 214,83 грн. (8061,38 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 21,83 грн.)

серпень 2016 року - 3% в місяць становить 266,28 грн. (8876,27 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 9,21 грн.)

вересень 2016 року - 3% в місяць становить 260,67 грн. (8689,07 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 260,67 грн.)

жовтень 2016 року - 3% в місяць становить 283,47 грн. (9449,70 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 283,47 грн.)

листопад 2016 року - 3% в місяць становить 262,53 грн. (8751,15 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 262,53 грн.)

грудень 2016 року - 3% в місяць становить 275,97 грн. (9199,22 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 275,97 грн.)

січень 2017 року - 3% в місяць становить 289,56 грн. (9652,79 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 289,56 грн.)

За період з лютого 2017 року по серпень 2018 року, протягом 18 місяців, розмір 3% в місяць від розміру заборгованості за кредитним договором 9738,49 грн., в межах заявлених позовних вимог позивача, становив 292,14 грн., а разом 5258,52 грн. (9738,49 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3 = 292,14 грн.*18 місяців=5258,52 грн.)

Заборгованість відповідача ОСОБА_1 по пені за прострочення виконання зобов`язань за договором б/н від 24.03.2008 року, з урахуванням отриманих та сплачених нею кредитних коштів, які зазначені у виписці по особовому рахунку, та нарахованих судом апеляційної інстанції відсотків на заборгованість за тілом кредиту, за період з 01.05.2016 року по 20.08.2018 року, за який згідно розрахунку заборгованості позивачем розраховувалась пеня, складає 4351,79 грн., яка розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, відповідно до наступного розрахунку, проведеного колегією суддів:

Пеня 1 це базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, таким чином пеня 1 нараховується наступним чином: 3%/30=0,1%

сума прострочення заборгованості х 0,1% х кількість днів прострочення

з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року: 9738,49*0,1%*31 = 301,94 грн.

з 01 червня 2017 року по 30 червня 2017 року: 9739,49*0.1%*30 = 291,90 грн.

з 01 липня 2017 року по 31 липня 2017 року: 9738,49*0,1%*31 = 301,94 грн.

з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року: 9738,49*0,1%*31 = 301,94 грн.

з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року: 9738,49*0.1%*30 = 291,90 грн.

з 01 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року: 9738,49*0,1%*31 = 301,94 грн.

з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року: 9738,49*0.1%*30 = 291,90 грн.

з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року: 9738,49*0,1%*31 = 301,94 грн.

з 01 січня 2018 року по 31 січня 2018 року: 9738,49*0,1%*31 = 301,94 грн.

з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року: 9738,49*0,1%*28 = 272,44 грн.

з 01 березня 2018 року по 31 березня 2018 року: 9738,49*0,1%*31 = 301,94 грн.

з 01 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року: 9738,49*0.1%*30 = 291,90 грн.

з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року: 9738,49*0,1%*31 = 301,94 грн.

з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року: 9738,49*0.1%*30 = 291,90 грн.

з 01 липня 2018 року по 31 липня 2018 року: 9738,49*0,1%*31 = 301,94 грн.

з 01 серпня 2017 року по 19 серпня 2017 року: 9738,49*0,1%*19 = 184,87 грн.

Пеня 2 це 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, яка становить наступі розміри пені в ті місяці, коли існувала заборгованість за кредитом 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн., яка за період за період з 01.05.2016 року по 20.08.2018 року, за який згідно розрахунку заборгованості позивачем розраховувалась пеня, становить 155,84 грн. з розрахунку 9,74 грн. (пеня в місяць на суму 9738,49 грн.) *16 місяців.

Таким чином, заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 09.04.2008 року по 20.08.2018 року та скаладє 8740,79 грн., заборгованість за пенею 1 за період з 01.05.2016 року по 20.08.2018 року складає 4351,79 грн. та заборгованість за пенею 2 за період з 01.05.2016 року по 20.08.2018 року складає 155,84 грн., а разом 13248,42 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів, колегія суддів виходить з наступного.

Умовами кредитування, які визначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», передбачено нарахування, крім пені, штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню у розмірі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15.

Як вбачається із матеріалві справи, позивачем надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штрафи, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення вказаних позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 24.03.2008 року, станом на 20.08.2018 року, в сумі 22986,90 грн., яка складається з 9738,49 грн. заборгованості за тілом кредиту, 8740,79 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом та 4507,63 грн. - пені.

Крім того, згідно з п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 881 грн. (а.с.1) з урахуванням того, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору до суду апеляційної інстанції - в сумі 1321,50 грн. (а.с.157).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 рокускасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» станом на 20.08.2018 року заборгованість за кредитним договором б/н від 24.03.2008 року в сумі 22986 (двадцять дві тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) грн. 90 коп., яка складається з 9738,49 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 8740,79 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом та 4507,63 грн. - пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн.

В іншій частині в задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 50 копійок за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: