РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року м. Рівне

Справа № 557/17/18

Провадження № 22-ц/4815/1490/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна",

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Шевчуком Віктором Сергійовичем, на рішення Гощанського районного суду Рівненської області в складі судді Пацка Д.В. від 19 вересня 2019 року, проголошене в 12 год. 36 хв. в смт. Гоща, дата складання повного судового рішення 30 вересня 2019 року,

в с т а н о в и в:

В січні 2018 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивує тим, що 5.05.2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", було укладено кредитний договір №ML-P00/060/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 35000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 5.05.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", було укладено договір іпотеки №PML-P00/060/2008, посвідчений приватним нотаріусом Гощанського нотаріального округу Ящук О.М. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №1116.

Згідно з умовами договору іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань, іпотекодавець надав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.12.2010 року від ПАТ "ОТП Банк" до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 14.09.2017 року у позичальника за кредитним договором №ML-P00/060/2007 від 05.05.2008 року існує заборгованість за кредитом в розмірі 293304,63 грн., що складається з: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 2751692,7 грн.; суми не сплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 11964,88 грн.; пені за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 6177,05 грн.

З наведених підстав ТОВ "ОТП Факторинг Україна" просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності, за початковою ціною, погодженою сторонами в договорі іпотеки, у розмірі 293304 грн. 63 коп., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ML-P00/060/2008 від 5.05.2008 року, яка становить 293 304 грн. 63 коп.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2019 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності і є предметом іпотеки за договором іпотеки PML-P00/060/2008 від 5.05.2008 року, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження для задоволення грошових вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" за кредитним договором ML-P00/060/2008 від 5.05.2008 року в сумі 293 304 грн. 63 коп., встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 263490 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.С. покликається на незаконність рішення в зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскільки, ТОВ "ОТП Факторинг Україна", яке є правонаступником ПАТ "ОТП Банк" звернулося із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 4.01.2018 року, тобто через 9 років після того, як було пред`явлено первісним кредитором позов про дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором, позов у даній справі не може бути задоволений через пропуск позивачем строку позовної давності.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, що містяться у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях сторони відповідача, чим допустив порушення вимог ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України.

Звертає увагу, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звертаючись до суду з даним позовом, умисно не забезпечує дотримання вимог Закону України "Про іпотеку", яким встановлено обов`язкову умову про визначення ціни предмету іпотеки, та жодним чином не надає доказів, які б підтверджували б дійсну реальну вартість предмета іпотеки.

Заявлена в позові початкова ціна продажу предмета іпотеки в сумі 263490 грн. ґрунтується на його оцінці в 2008 році, та не відповідає ринковій вартості предмета іпотеки на момент подачі позову у 2018 році.

Крім того, враховуючи, що відповідачем було передано в забезпечення за договором іпотеки, наявний у нього житловий будинок, загальною площею 78,6 кв.м., який є єдиним місцем проживання для нього та його сім`ї, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "ОТП Факторинг Україна" вважає рішення суду законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі оцінки доказів, що містяться в матеріалах справи. Просить його залишити без змін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 5.05.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ML-P00/060/2008, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 35000 доларів США строком до 5.05.2023 року.

Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником,чи/та майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених у пункті 2.3. та статті 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Крім того, в забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором 5.05.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", було укладено договір іпотеки №PML-P00/060/2008, посвідчений приватним нотаріусом Гощанського нотаріального округу Ящук О.М. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №1116.

Згідно з умовами договору іпотеки ОСОБА_1 надав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.4. договору іпотеки передбачено, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем та становить 263490 грн.

24 грудня 2010 року між ПАТ "ОТП Банк" (клієнт) та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (фактор) укладено договір відступлення права вимоги, за умовами пункту 1.1 якого клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку №1 до даного договору, укладеними між клієнтом та позичальниками клієнта, перелік яких міститься у додатку №1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься у додатку №1 до даного договору, укладеними між клієнтом та боржниками/третіми особами.

У додатку до вказаного договору про відступлення права вимоги під №157 зазначено кредитний договір №ML-P00/060/2008 від 5.05.2008 року та договір іпотеки №РML-P00/060/2008 від 5.05.2008 року.

Відповідно до п. 1.1.1. договору про відступлення права вимоги клієнт передав та відступив фактору сукупність прав за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно.

Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, до позивача ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшли права вимоги вищевказаними кредитним та іпотечним договорами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 293304, 63 грн., що складається з: - залишку заборгованості за кредитом в розмірі 275 1692, 70 грн.; суми не сплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 11 964,88 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 6177,05 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України "Про іпотеку").

Згідно статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Таким чином, оскільки, ОСОБА_2 не виконано зобов`язання по поверненню позики, забезпеченого іпотекою, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказана ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в позові та судом в оскаржуваному рішенні початкова ціна продажу предмета іпотеки в сумі 263490 грн. ґрунтується на його оцінці в 2008 році, та не відповідає його ринковій вартості на даний час, не заслуговують на увагу, оскільки частиною другою статті 39 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) встановлено, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Крім того, відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 521/10445/15-ц.

Покликання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" також не свідчать про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, виходячи з наступного.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" №1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Однак, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц (провадження №14-111 цс19).

Разом з тим, при ухваленні рішення судом першої інстанції не взято до уваги, що заперечуючи проти заявлених позовних вимог, представником відповідача ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2019 року ПАТ "ОТП Банк" звернулось в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-P00/060/2008 від 5.05.2008 року.

Із вказаної позовної заяви вбачається, що 25.06.2009 року банком було направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі.

Рішенням Рівненського міського суду від 6 вересня 2012 року у цивільній справі №1715/8273/12 позов ТОВ "ОТП Факторинг України" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позов задоволено повністю та стягнуто з останнього суму заборгованості за кредитним договором №ML-P00/060/2008 від 5.05.2008 року у розмірі 293304,63 грн.

Таким чином, банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та пункту 1.9.1 кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив строк виконання основного зобов`язання.

Отже, змінивши строк виконання основного зобов`язання, банк був зобов`язаний пред`явити позов до іпотекодержателя протягом трьох років від дати, коли банк дізнався про порушення свого права, тобто з дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення 24 грудня 2010 року між первісним і новим кредиторами договору відступлення права вимоги строки звернення до суду для ТОВ "ОТП Факторинг Україна" підлягають обчисленню так само, як і для ПАТ "ОТП Банк".

Однак, із даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ "ОТП Факторинг України" звернулося до суду лише в січні 2018 року, тобто з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі за № 357/16022/15-ц.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг України" в зв`язку із спливом позовної давності.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, із позивача підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені по оплаті судового збору при поданні апеляційної скарги, в сумі 2400 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Шевчуком Віктором Сергійовичем, задовольнити частково.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2019 року скасувати.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (місцезнаходження: вул. Фізкультури, 28-Д, м. Київ; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судові витрати, понесені по сплаті судового збору, в сумі 2400 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Гордійчук С.О.