ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8306/19 Справа № 207/676/18 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

Кадирова Владислава Володимировича

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислава Володимировича, про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями Фонду гарантування неповерненням в термін, передбачений законом, гарантованої суми вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь суму майнової відповідальності (три відсотки річних) у розмірі 12 723,29грн., відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 112 813,39 грн., відшкодування упущеної вигоди у сумі 83 123,28 грн., моральну шкоду та зобов`язати відповідача провести всі установлені законом дії щодо задоволення кредиторських вимог позивача та внести зміни в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в сумі 12 818,59 грн.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 13 лютого 2015р. між ОСОБА_1 (Леоновою) і ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» в доларах США №007-03519-130215 на 7 870,00 доларів США зі сплатою 9,25% річних строком до 15 березня 2015р. з можливістю пролонгації. Договір закінчився 15 березня 2015 року. Свої зобов`язання з повернення вкладу банк вчасно не виконав. Починаючи з 03 березня 2015 року банк віднесено до категорії неплатоспроможних та введено тимчасову адміністрацію і призначена уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. В супереч діючого закону позивача не було внесено до переліку осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів банку або цільової позики, як не виконане зобов`язання банку, її прізвище з невідомих позивачу причин було відсутнє і в наступних виплатах. Позивачу стало відомо, що уповноважена особа визнала її договір вкладу нікчемним. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2016 року дії уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) були визнані протиправними. Також була визнана протиправною бездіяльність щодо не включення ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк» та зобов`язано уповноважену особу включити позивача до переліку вкладників. Гарантовану суму відшкодування позивач отримала 13 чернвя 2017 року в розмірі 200 000 грн. Разом з цим, позивач посилається на те, що зобов`язання з виплати відшкодування за рахунками позивача з`явилось з 02 травня 2015 року (двомісячний термін з дня початку процедури виведення банку з ринку), і саме з цього дня настає відповідальність передбачена вимогами ч.1ст.623 ЦК України: боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки та має бути нараховано суми, передбачені ст. 625 ЦК (і до дня фактичної виплати гарантованої суми вкладу).

Посилаючись на вищевикладене позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню майнова відповідальність у розмірі трьох відсотків річних від суми 200 000 грн. за весь період прострочення боржника, а саме за весь період затримки: 200 000 х 3% х 774/365 = 12 723,29 грн., а також майнова відповідальність у розмірі інфляційних втрат в розмірі 112 813,39 грн.

Окрім цього позивач зазначає, що 2 листопада 2015 року подала кредиторську вимогу, де просила відповідача визнати позивача кредитором ПАТ «Дельта Банк» і повідомив про грошові вимоги до Банку, які складаються з зобов`язання за договором вкладу, що перевищують суму гарантованого відшкодування Фондом та зобов`язання щодо виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації до дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку на всіх належних позивачу рахунках, з якою б суми або в якій би валюті вони не перебували.

Ще позивач вважав, що внаслідок порушення (неналежного виконання) відповідачем не договірного зобов`язання з виплати гарантованої законом суми відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку та намагання Фонду позбавити позивача власності на вклад шляхом визнання договору вкладу нікчемним та не визнання його на цій підставі акцептованим кредитором, позивач був змушений протягом 32 місяців вести з відповідачем тривалу і виснажливу судову тяганину, і таким чином відповідачем була заподіяна позивачеві немайнова (моральна) шкода, яку оцінює в 200 000,00 грн.

Посилаючись на вищевикладене просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. про стягнення моральної шкоди було закрито.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року заявлені позовні вимоги частково задоволено. Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб провести всі установлені законом дії щодо задоволення кредиторських вимог ОСОБА_1 та внести зміни в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_3 в сумі 12 818,59 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення в частині вімови в задоволені позовних вимог скасувати та ухвалити нове про їх задоволення в цій частині. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню до правовідносин сторін, допущено порушення норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також не погодившись з рішенням суду апеляційну скаргу подала уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В.В., в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позивних вимог посилаючись на те, що воно є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

З апеляційною скаргою також звернувся Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій просить рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити по справі нове про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині посилаючись на непрвильно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2015 року між ОСОБА_1 (Леоновою) і ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» в доларах США № 007-03519-130215 на 7 870,00 доларів США зі сплатою 9,25% річних строком до 15 березня 2015р. з можливістю пролонгації. Відповідно до пункту 1.10 договору банківського вкладу у разі закінчення строку залучення вкладу вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки, відкритий на ім`я вкладника в установі банку. Договір закінчився 15 березня 2015 року, проте свої зобов`язання з повернення вкладу банк вчасно не виконав.

Постановою Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року від № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 2 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 3 березня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації строком на шість місяців до 2 вересня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 3 серпня 2015 року № 147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 2 жовтня 2015 року.

Постановою Національного банку України від 2 жовтня 2015 року №150 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Дельта Банк».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2016 року дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) були визнані протиправними та було зобов`язано Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 (Леонову) до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та подати відповідну додаткову інформацію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Гарантовану суму відшкодування позивач отримав 13 червня 2017 року в розмірі 200 000 грн.

Звертаючись з позовними вимогами заявниця посилалась на те, що з 02 травня 2015 року виникло зобов`язання Фонду з виплати коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк» за договорами банківського вкладу, проте дані твердження не знайшли свого підтвердження, оскільки рахунок позивача не було включено Уповноваженою особою до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів, тому відповідач не мав достатніх правових підстав здійснювати процедури по включенню його до Загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк».

Таким чином, зобов`язання перед позивачем у відповідача виникло після виконання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» постанови окружного адміністративного суду м.Києва від 30 червня 2016 року, яке відповідач виконав шляхом перерахування позивачу гарантованої суми відшкодування в розмірі 200 000,00 грн. Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності відповідно до ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання.

Також колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відмову в задолені позовних вимог про відшкодування упущеної вигоди за рахунок відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунку чи суми повного вкладу разом із відсотками, який менший від 200 000 гривень здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами та перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів, складення реєстру відшкодувань вкладникам визначений статтею 27 Закону та покладені на Уповноважену особу Фонду.

Так як у Фонду відсутні будь-які первинні документи по вкладниках, тому при складанні загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку рахунків.

Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку.

Отже, Виконавча дирекція Фонду затверджує Реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку рахунків.

У переданому уповноваженою особою Переліку вкладників інформація про позивача була відсутня, у зв`язку з чим дані про позивача не могли бути враховані при складанні та затвердженні Загального реєстру вкладників, що б давало підстави на виплату позивачу коштів за депозитним вкладом у межах гарантованої суми.

Виплата Фондом гарантованих сум за умови відсутності позивача у затвердженому реєстрі вкладників банку, та за відсутності рішення про визнання дій уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивача до такого реєстру - суперечить положенням наведеного Закону. Крім того, необхідно враховувати, що відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Таким чином, враховуючи що позивача було внесено до переліку вкладників ПАТ «Дельта банк» на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2016 року та після чого виплачено гарантовану сумму вкладу, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не несе відповідальності щодо упщеної позивачем вигоди, оскількиміж сторонами відсутні договорні зобов`язання та зі свого бонку виконав всі передбачені законом виплати у визначені строки.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб провести всі установлені законом дії щодо задоволення кредиторських вимог позивача та внести зміни в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_1 в сумі 12 818,59 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із статтею 45 Закону Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, а також здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Частиною першою статті 49 Закону визначено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 червня 2018 року у справі № 553/1642/15-ц не погодилась з висновком судів першої та апеляційної інстанції щодо преклюзивності тридцятиденного строку на прийняття вимог кредиторів.

Так, в зазначеній постанові Вноховного суду зазначено, що у самій статті 49 Закону про це не зазначено прямо. Проте таке обмеження строку звернення направлене не на позбавлення права кредиторів банку, якими є у значній кількості фізичні особи, а на дисциплінування кредиторів у виконанні своїх обов`язків щодо прояву волевиявлення на отримання від банку, що ліквідується, виконання грошового зобов`язання.

У статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення від 20 листопада 1995 року в справі «Прессос Компанія Навєра С. А. та інші проти Бельгії»).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, суд визнає, що держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте, суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на «мирне володіння [його] майном» в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу (рішення від 12 листопада 2002 року у справі «Звольски та Звольська проти Республіки Чехія»).

Обмеження надзвичайно коротким строком кредиторів у зверненні з вимогами про включення до реєстру акцептованих кредиторів з урахуванням процедури доведення до відома кредиторів про зміну правового статусу банку без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій кредитора банку, не є необхідним у правовій державі. Таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав кредиторів та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном, у здійснення майнових прав.

Окрім цього, як було судом встановлено позивачем і не було пропущено встановленого строку для заявлення своїх вимог.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Інформація про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам АТ «Дельта Банк» опубліковано в газеті «Голос України» 08 жовтня 2015 року.

Так, кредитори Банку мали можливість заявляти свої вимоги до Банку з 08 жовтня 2015 року по 09 листопада 2015 року.

З наданих пояснень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судом встановлено, що вже 02 листопада 2015 року позивачем була подана Уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію АТ «Дельта Банк» кредиторська вимога про визнання його кредитором АТ «Дельта Банк» за заборгованістю, що виникла за всіма договорами (при встановленому строку по 09 листопада 2015 року).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), встановивши, що позивачем було подано у визначений строк кредиторську вимогу щодо визнання її кредитором АТ «Дельта Банк» прийшов до правильного та обгрунтованого висновку про зобов`язання відповідача провести всі установлені законом дії щодо задоволення кредиторських вимог заявника та внести зміни в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_1 в сумі 12 818,59 грн. .

Докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров В.В. залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров