Справа № 438/960/17
Номер провадження 2/438/54/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 січня 2019 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Наминанік О.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Бориславводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради про захист прав споживача та відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд встановити факт, що у неї ОСОБА_3 проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 як абонента з особовим рахунком № 2002421 перед відповідачем КП «Бориславводоканал» в період з 2015 року до 26.10.2017 року заборгованості по сплаті за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення не має.

Зобов'язати КП «Бориславводоканал» надати відповідну інформацію про відсутність боргу до Управління праці та соціального захисту населення (відділ субсидій) Бориславської міської ради.

Стягнути з відповідача КП «Бориславводоканал» в користь ОСОБА_3 майнову шкоду, та моральну (немайнову) шкоду в сумі 1000 гривень 00 копійок та судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона проживає в м. Бориславі у квартирі, яку отримала 21 травня 2015 року згідно ордеру. Після отримання даної квартири, 29 травня 2015 року зареєструвалась у даній квартирі. У квартирі було встановлено лічильник для обліку водопостачання хоча води в квартирі не було. Показник лічильника показував 690 м3.

У липні 2015 року, як користувач квартири і споживач звернулась до відповідача для укладання договору на водопостачання і з цього часу, являється абонентом з особовим рахунком № 2002421. З цього часу стаю відомо, що попередній мешканець даної квартири ОСОБА_4 (зареєстровано 4 особи) мала несплачений борг за водопостачання 236 грн. 06 коп.

Після її реєстрації у серпні 2015 року, як малозабезпечена звернулася до Управління праці та соціального захисту населення (відділ субсидій) Борнславської міської ради де було прийнято рішення і надано грошова компенсація на житлово- комунальні послуги (субсидія) з серпня 2015 року.

Таким чином, з часу вселення в квартиру червень 2015 року по жовтень 2017 року використала 30 м3 води на суму 244,16 грн. та отримала відшкодування (субсидію) за даний період на суму 415,66 грн. тому станом на жовтень 2017 року заборгованості у неї не має.

Не дивлячись на фактичні обставини відповідач подав до відділу субсидій Бориславської міської ради, неправдиву інформацію про наявність у заборгованості по оплаті за водопостачання та водовідведення на суму 87 грн.68 коп. що стало наслідком позбавлення субсидії на відшкодування витрат на оплату послуг з водопостачання та водовідведення у 2017 році.

Позивач, є пенсіонером, хворіє на хронічні захворювання, БЦМП ІХС. стенокардія 111- ф., післяінфарктний кардіосклероз, потребує постійного медичного нагляду, а відповідач своєю протиправною поведінкою (змушення споживача оплатити неіснуючий борг за послуги) наніс їй сильну душевну травму від якої в неї погіршився стан здоров'я, що для його підтримання змушена звертатися до лікарів. Такий стан речей спричинив глибокі душевні переживання та страждання, які негативно відображаються на її самопочутті та стані здоров'я, вплинули на її звичні життєві стосунки.

Таким чином, позивач вважає що їй була заподіяна, матеріальна шкода, та моральна шкода, яку оцінює у 1000 гривень.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні не зявилася.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної допомоги від 24 лютого 2018 року, позовні вимоги підтримав, просить ї задоволити.

Представник відповідача КП «Бориславводоканал» у судове засідання не з'явилася. На адресу суду надійшло заперечення, в якому позовні вимоги не визнають, просять відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради у судове засідання не з'явився. До суду надійшло пояснення щодо позовної заяви, в якому просять відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 надано квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Виконавчого Комітету Бориславської міської ради Львівської області № 106 від 26.04.2012 року та на підставі ордера на вселення № 140 серія СФ від 21 травня 2015 року виданого на підставі вищенаведеного рішення.

3 липня 2015 року абонентом КП «Бориславводоканал» являється Позивач ОСОБА_2. Однак при реєстрації позивача, як нового абонента ним не було надано документ який засвідчує перехід права власності на квартиру. Оскільки за даною квартирою рахувався борг за водопостачання у розмірі 236,06 грн., а позивач не несе відповідальності по комунальних платежу колишніх мешканців квартири, на підставі цього КП «Бориславводоканал» проведено списання з особового рахунку Позивача заборгованості у розмірі 236,06 грн.

З часу вселення в квартиру червень 2015 року по жовтень 2017 року, як зазначає позивач, вона використала 30 м3 води на суму 244,16 грн. і отримала відшкодування (субсидію) за даний період на суму 415,66 грн. тому станом на жовтень 2017 року заборгованості у неї не має.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 П-Н.І. є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, виконавцем послуг є комінальне підприємство «Бориславводоканал», але цивільні правовідносини між сторонами не оформлені письмовим договором, а здійснюються на підставі ч.1ст. 7 ЦК України. Тобто, позивачу надаються послуги з водопостачання та водовідведення, відповідно позивач, у свою чергу, своєчасно, щомісячно сплачує їх відповідно до періодичних тарифів.

Із заперечень представника відповідача вбачається, що дійсно з липня 2015 року абонентом КП «Бориславводокал» являється позивач ОСОБА_2 П-Н.І. Однак при реєстрації позивача, як нового абонента ним не було надано документ який засвідчує перехід права власності на квартиру. Оскільки за даною квартирою рахувався борг за водопостачання у розмірі 236 гривень, то до вияснення обставин та умов за яких позивач став власником квартири, даний борг обліковувався за позивачем. Позивач, як абонент КП «Бориславводоканал» на надавала показники приладу обліку води та не допускала представників Відповідача до приладів обліку. Представник відповідача стверджує, що після отримання даної позовної заяви та доданих документів встановлено, що позивачу надано квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області №106 від 26 квітня 2012 року та на підставі відповідного ордера про вселення. На підставі зазначених документів вбачається, що позивач не несе відповідальності по комунальних платежах попередніх мешканців, відповідно КП «Бориславводоканал» проведено списання з особового рахунку Позивача заборгованності у розмірі 236 гривень 00 копійок. Таким чином станом на 05 грудня 2017 року за позивачем обліковується передплата у розмірі 148 гривень 38 копійок. Також відповідачем було повідомлено Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради про відсутність заборгованості у позивача.

Згідно з приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Крім того, суд звертає увагу, що позивача та його представник адвокат, не скористалися правами, наданими цивільним процесуальним законодавством, зокрема, не зверталися з заявами про виклик свідків та витребування доказів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки на час існування спірних правовідносин і подання даного позову регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 Закону визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст.13 цього Закону до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги, в тому числі централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, централізоване опалення, та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

За приписами ст.ст. 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець, зокрема, зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що уразі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача непізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Позивачем не надано доказів звернення до КП «Бориславводоканал» з відповідною претензією про перерахунок платежів чи отримання відмови відповідача.

Відповідно до змісту положень статей 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановленийстаттею 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. В даній справі суд не вбачає порушення прав позивача в частині визнання заборгованості безпідставною та скасування її, з боку відповідача.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становиша, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд вважає, що діюче законодавство не передбачає можливість встановлювати факт, що у позивача перед відповідачем відсутня заборгованість за певний період часу по сплаті за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення або списання заборгованості, також судом не може бути визнана заборгованість безпідставною, оскільки всупереч ст.ст. 76-80 ЦПК України, належними та допустимими доказами не спростовано того, що у період з 2015 року до 26 жовтня 2017 року, послуги з водовідведення та водопостачання квартири позивача фактично не надавались.

Як встановлено судом, позивачем у позовній заяві та матеріалах справи незазначена будь-яка правова норма, якою було б встановлено обовязок відповідача скасувати та списати заборгованість чи не обліковувати її у даних власного бухгалтерського чи управлінського обліку. Питання ведення обліку відповідачем вирішується самостійно відповідно до його облікової політики із врахуванням вимог чинного законодавства.

З аналізу зазначених вище правових норм випливає, що чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безпідставним та не визначено механізму його списання, що дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є неналежним.

Суд вважає, що предметом спора не є розмір заборгованості та її нарахування, а предметом спору є право позивача на компенсацію різниці, що перевищує соціальні нормативи в нормі споживання холодної води на одну людину в місяць громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тому з цієї причини невідомо з яких підстав позивач вимагає встановлення факту відсутності оплату цієї різниці з відповідача, необхідно вказані вимоги заявляти до належного відповідача, та суд це право вимоги розяснював позивачу у судовому засіданні, тому суд вважає, що вказані позовні вимоги повинно бути заявлено до органів місцевого самоврядування, зокрема управління праці та соціальної політики Бориславської міської ради.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цієї частині не підлягають задоволенню, оскільки відсутні визначені законом підстави для встановлення факту, що у позивача ОСОБА_3, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, як абонента з особовим рахунком № 2002421, перед відповідачем КП «Бориславводоканал» в період з 2015 року до 26.10.2017 року заборгованості по сплаті за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення не має та зобовязання відповідача КП «Бориславводоканал» надати відповідну інформацію про відсутність боргу до Управління праці та соціального захисту населення (відділ субсидій) Бориславської міської ради, з підстав, зазначених позивачем у позові, а тому дані вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з таких підстав.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 та ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1 «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Проте, таких обставин при розгляді вказаної справи, судом не встановлено.

В той же час позивач в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди посилається на те, що така шкода спричинена їй неправомірними діями відповідача і полягає у душевних хвилюваннях, погіршеннях стосунків з оточуючими, в результаті порушення її прав як споживача. При цьому жодних доказів ушкодження її здоров'я позивачем суду не надано. Тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до комунального підприємства «Бориславводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради про захист прав споживача та відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текс повного рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя А.Т. Слиш