Справа № 523/9108/18
Провадження №2/523/1868/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.

за участю секретаря судового засідання Правди Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про зміну способу участі відповідача у вихованні дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлений висновком органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.06.2018 року №01-05-3/247вх, встановивши час спілкування відповідача з дитиною у святкові та вихідні дні з 10.00 години до 14.00 години, у присутності матері дитини.

Позов мотивуються тим, що дитина проживає з позивачем. Відповідач звернувся до органу опіки та піклування з заявою про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.06.2018 року №01-05-3/247вх визнано доцільним визначити способи участі батька дитини у вихованні шляхом встановлення перебування дитини з батьком:

-першу та третю суботу місяця з 10.00 до 18.00;

-другу та четверту неділю місяця з 10.00 до 18.00;

-двічі на тиждень по буднім дням (вівторок, середа) з 10.00 до 18.00, в разі відвідування дитячого садка після перебуванні в закладі, до 20.00;

-в святкові дні, день народження дитини за домовленості між батьками;

-в дні народження батька, бабусі, дідуся з боку батька з 10.00 до 20.00;

-в період хвороби дитини безперешкодне відвідування дитини.

Позивач не погоджується з висновком органу опіки та піклування оскільки встановлений спосіб не відповідає інтересам дитини, вважає що висновок є необґрунтований та звертається до суду в межах десятиденного строку з підстав визначених ч.2 ст.19 СК України.

Також позивач зазначає, що дитина після побачень з батьком скаржиться, що батько демонстративно по різному ставиться до неї та іншої дитини , яка проживає в новій сім`ї відповідача. Під час частих конфліктів між дітьми батько стає на бік іншої дитини незалежно від причин конфлікту, може застосувати фізичне покарання та підвищити голос. Причиною розірвання шлюбу сторін було фізичне насильство відповідача до позивача у присутності дитини, що завдало шкоди психологічному стану дитини. Відповідач свідомо викликає у дитини почуття неповаги до позивача, ображає її поза очі у присутності дитини та сторонніх осіб.

Правове обґрунтування позову викладене на підставі ч.8-10 ст.7, ч.2,4,6 ст.19, ст.158, ст.159 СК України.

Відповідач надав суду відзив в якому проти позову заперечує з підстав того, що заявлений позивачем спосіб є саме спілкуванням а не участю у вихованні дитини, на що відповідач має обов`язок визначений законом (ст.157 СК України). З позовом про розірвання шлюбу звернувся саме відповідач через несумісність характерів, позивач при розгляді справи про розірвання шлюбу на обставини вчинення відносно неї фізичного насильства не посилалась.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції.

Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду проголошеною в судовому засіданні позивачу відмовлено в призначенні судової психологічної експертизи для встановлення обставин: хто з батьків дитини є більш значимою особою для неї, чи спричиняють стресові ситуації дитині побачення з батьком, наявність шкоди здоров`ю дитині від побачень, необхідність присутності матері на побаченнях з дитиною. Підстава відмови невідповідність клопотання положенню ч.1ст.103 ЦПК України, а саме, обставини що з`ясовуються не мають значення для справи. Уточнити заявлені обставини суд не мав можливості через заяву представника позивача про проведення підготовчого засідання без участі позивача та її представника (а.с.63).

Судом встановлено:

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з позивачем.

Відповідач звернувся до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування з заявою про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.06.2018 року №01-05-3/247вх визнано доцільним визначити способи участі батька дитини у вихованні шляхом встановлення перебування дитини з батьком:

-першу та третю суботу місяця з 10.00 до 18.00;

-другу та четверту неділю місяця з 10.00 до 18.00;

-двічі на тиждень по буднім дням (вівторок, середа) з 10.00 до 18.00, в разі відвідування дитячого садка після перебуванні в закладі, до 20.00;

-в святкові дні, день народження дитини за домовленості між батьками;

-в дні народження батька, бабусі, дідуся з боку батька з 10.00 до 20.00;

-в період хвороби дитини безперешкодне відвідування дитини.

З огляду позовної заяви та відзиву на позов, спірні правовідносини виникли з підстав винесення органом опіки та піклування висновку щодо визначення способів участі батька дитини у її вихованні.

Позивач зазначає обставини її незгоди із встановленим органом опіки та піклування порядком участі батька у вихованні дитини, однак доказів існування таких обставин до затвердження висновку не надала.

До того ж, як зазначено у висновку та позовних вимогах, позивач згодна на спілкування батька з дитиною, хоч і в порядку визначеному нею, тому у суду виникає сумнів щодо існування обставин викладених в позовній заяві.

Згідно ст.12,13 ЦПК і ст.16 ЦК України особа сама визначає спосіб захисту своїх прав, і зокрема особу, до якої позовні вимоги пред`являються.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, на думку суду, порядок виконання обов`язку батька дитини в участі у її вихованні та його право на спілкування з дитиною, право дитини на одинакову участь батьків у вихованні, який встановлений компетентним органом, відповідає найвищим інтересам дитини. Право батька на спілкування з дитиною не обмежене законом. Наявні в матеріалах справи докази не дають суду підстав не погодитись з висновком органу опіки та піклування і вважати що визначений порядок спілкування батька з дитиною перешкоджає її нормальному розвиткові. А тому позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено особою в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня складення повного рішення .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.08.2019 року.

Суддя