Ухвала

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 611/62/16-ц

провадження № 61-21483ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області на постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області (далі - Барвінківський РВ ДВС ГТУЮ Харківської області), Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - ГТУЮ у Харківській області), Міністерства юстиції України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області (далі - ГУ ДКСУ у Харківській області) про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерства соціальної політики України з виплати ОСОБА_1 компенсації вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України, на підставі наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 24 січня 2011 року № 23 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2011 рік», у розмірі 301 грн, на підставі пункту 14 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року № 258 «Про норми харчування та часткову компенсації вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерство соціальної політики України здійснити необхідні дії, направлені на забезпечення його продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України, починаючи з 01 грудня 2010 року, за виключенням раніше виплачених з цього питання коштів.

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини від 31 липня

2014 року у справі «Штефан та інші проти України», зокрема, за заявою ОСОБА_1 від 03 січня 2013 року № 4862, ухвалено, що протягом трьох місяців держава-відповідач мала виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2 000 євро кожному заявнику на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Посилаючись на те, що вказані судові рішення не виконані, постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 16 січня 2015 року визнано протиправною бездіяльність в. о. начальника ВДВС Барвінківського РУЮ Харківської області з виконання вищевказаної постанови Барвінківського районного суду Харківської області, а постановою Харківського апеляційного адміністративного суду

від 05 березня 2015 року визнано протиправною бездіяльність ДВС України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини

від 31 липня 2014 року.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Барвінківського РВ ДВС ГТУЮ Харківської області, ГТУЮ у Харківській області, Міністерства юстиції України, ГУ ДКСУ у Харківській області на його користь 49 270,16 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області

від 10 березня 2017 року (у складі судді Коптєва Ю. А.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року

(у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Бровченка І. О., Колтунової А. І.) рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через ДКСУ шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 49 270,16 грн як компенсацію майнової шкоди та 5 000 грн як компенсацію моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Барвінківського РВ ДВС ГТУЮ Харківської області, ГТУЮ у Харківській області, ДКСУ (Міністерства юстиції України) щодо невиконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

28 листопада 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ГУ ДКСУ у Харківській області на постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій даній справі є відшкодування матеріальної шкоди, тобто ціна позову становить 49 270,16 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Також, у справі заявлено вимогу немайнового характеру, зокрема, відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі, тобто ціна позову становить 50 000 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною та незначної складності відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України, тому підстав для відкриття провадження у вказаній справі на підставі частини третьої статті 389 ЦПК України не вбачається.

Разом з тим, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

У касаційній скарзі відсутні обґрунтовані підстави для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області на постанову Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська