Справа № 361/7320/16-ц Головуючий 1 інстанція - Лісовська О.В.
Провадження № 22-ц/824/1976/2019 Доповідач апеляційна інстанція - ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року у справі:

- за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки;

- за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору майнової поруки припиненим,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 14 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби у розмірі 76875 доларів США із сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованих процентів у розмірі 5,99 % річних та FIDR, терміном на 15 років, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити проценти за його користування. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 14 травня 2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачі передали банку в іпотеку належну їм двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Посилався, що 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк»і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого банк відступив, а товариство отрималоправо вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за договором, укладеним 14 травня 2008 року з позичальником ОСОБА_4 Також 07 липня 2010 року між банком і товариством укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого банк відступив, а товариство отрималоправо вимоги за договором іпотеки, укладеним 14 травня 2008 року з відповідачами.

- 2 -

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_4 мав повертати кредит щомісячними платежами згідно графіка, однак не виконує цих обов'язків має прострочену заборгованість, яка станом на 22 травня 2013 року становить 4295385,68 грн., з яких тіло кредиту - 74312,46 доларів США, що еквівалентно 593979,49 грн., проценти - 45410,01 доларів США, що еквівалентно 362962,21 грн.,пеня - 3338443,98 грн.Вимога ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про дострокове повернення кредитних коштів, направлена відповідачам 30 травня 2013 року, залишена без задоволення.

Посилаючись на ч.2 ст.1050 ЦК України, ст.ст.33,38,39 Закону України «Про іпотеку» та умови кредитного договору, просив в рахунок погашення боргу за кредитним договором в розмірі 4295385,68 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_3, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка буде встановлена суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23 грудня 2013 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року заочне рішення суду скасоване і справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов, в якому просила суд визнати припиненим договір іпотеки від 14 травня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «ОТП Банк». Зустрічний позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який був позичальником і відповідно боржником за кредитним договором. Вважає, що смерть позичальника призвела до припинення дії кредитного договору і заміни боржника у зобов'язанні, у зв'язку з чим кредитор автоматично втратив право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому договір іпотеки повинен бути визнаний судом припиненим.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року провадження у справі в частині вимогТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставне майно закрито у зв'язку із смертю останнього.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року у задоволенні первісного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено, визнано припиненим договір іпотеки, укладений 14 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк».

Не погоджуючись із рішенням, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов товариства задоволити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про припинення договору іпотеки. Суд не звернув уваги, що ст.17 Закону України «Про іпотеку» не передбачає такої підстави її припинення як смерть боржника чи іпотекодавця. Більше того згідно ст.23 цього Закону в разі переходу права власності на предмет іпотеки до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача.

Відповідачка ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не подала.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» адвокат Могилян Л.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Деснянського районного суду м.Києва як незаконне.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і

- 3 -

обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредит на споживчі цілі у розмірі 76875 доларів США із сплатою змінної процентної ставки, яка включає фіксований процент у розмірі 5,99 % річних та FIDR, терміном до 14 травня 2023 року, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити проценти за його користування.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком з одного боку і ОСОБА_4, ОСОБА_3 з другого боку 14 травня 2008 року укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 і ОСОБА_3 передали банку в іпотеку належну їм двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк»і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого банк відступив, а товариство отрималоправо вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитиним договором, укладеним 14 травня 2008 року з позичальником ОСОБА_4 Також, 07 липня 2010 року між банком і товарством укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого банк відступив, а товариство отрималоправо вимоги за договором іпотеки, укладеним 14 травня 2008 року з відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Також, судом встановлено, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_4 мав повертати кредит щомісячними платежами згідно графіка платежів, однак не виконував цих обов'язків має прострочену заборгованість. Вимога ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про дострокове повернення боргу за кредитним договором, направлена відповідачам 30 травня 2013 року, залишена без задоволення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник за кредитним договором ОСОБА_4 помер. Після його смерті П'ятнадцятою київською держнотконторою на підставі претензії ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була заведена спадкова справа.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позичальник ОСОБА_4 не виконував передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту, мав прострочену заборгованість, чим у свою чергу порушив права кредитора. Проте, вимоги нового кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволенню не підлягають, бо у зв'язку із смертю боржника за кредитним договором ОСОБА_4 відбулася заміна боржника у зобов'язанні, а оскільки майновий поручитель ОСОБА_3 не згодна нести відповідальність за нового боржника, то договір іпотеки припинив свою дію.

- 4 -

Також, суд виходив з того, що з огляду на припинення кредитного договору, як основного зобов'язання, у зв'язку із смертю позичальника, припинилося і забезпечувальне зобов'язання у вигляді догвоору іпотеки, а відтак новий кредитор втратив право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, допустивши порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Закриваючи провадження у справі в частині вимогТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на іпотечне майно у зв'язку із смертю останнього, суд прийшов до помилкових висновків про те, що дані правовідносини не допускають правонаступництва.

Спірні правовідносини щодо повернення ОСОБА_4 боргу за кредитним договором носять майновий характер, а отже допускають правонаступництво. В даному випадку у зв'язку зі смертю позичальника згідно приписів ст.608 ЦК України припиняються лише зобов'язання сторін за кредитним договором на майбутнє.

В той же час, наявний у позичальника на момент смерті борг за кредитним договором, відповідно до положень ст.1218 ЦК України, входить до складу спадщини і підлягає поверненю спадкодавцями шляхом здійснення одноразового платежу на користь кредитора, на що прямо вказує ст.1282 ЦК України.

Окрім того, згідно ст.23 Закону України "Про іпотеку"у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Суд наведеного не врахував і прийшов до хибних висновків про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_4 як позичальника і іпотекодавця у зв'язку зі смертю останнього, не з'сувавши коло спадкоємців померлого та не залучивши їх до участі у справі.

При цьому колегія суддів враховує, що ухвала Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року не є предметом оскарження, однак дати оцінку законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, без аналізу правомірності мотивів постановлення ухвали суду про закриття провадження у даній справі є невірним.

Задовольняючи зустрічний позов та визнаючи оспорюваний договір іпотеки припиненим, суд не звернув уваги на те, що такий спосіб захисту цивільних прав чинне законодавство не передбачає, оскільки правова природа припинення іпотеки є відмінною від визнання договору припиненим. Аналіз змісту ст.ст. 523, 593 ЦК України та ст.17 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що право іпотекодавця підлягає судовому захисту за позовом іпотекодавця про визнання іпотеки припиненною, а не шляхом визнання припиненим договору іпотеки, оскільки це суперечило б положенням наведених правових норм.

Окрім того, помилковим є висновок суду про те, що з огляду на припинення кредитного договору, як основного зобов'язання, у зв'язку із смертю позичальника, припинилося і забезпечувальне зобов'язання у вигляді договору іпотеки, а відтак новий кредитор втратив право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет

- 5 -

іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст.3 цього Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частина 1 ст.17 цього Закону передбачає підстави припинення іпотеки, серед яких в тому числі зазначена така підстава як припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

По-перше, ст.17 цього Закону не містить такої підстави припинення іпотеки, як смерть боржника, який одночасно є іпотекодавцем.

По-друге, як вище вказувалося основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, бо на момент смерті ОСОБА_4 мав борг за кредитним договором, який підлягає поверненню кредитору спадкоємцями.

По-третє, висновок суду про припинення основного зобов'язання, суперечить іншому висновку суду, зазначеному у рішені, про те, що у зв'язку із смертю позичальника відбулася заміна боржника у зобов'язанні.

Припинення зобов'язання та заміна боржника у зобов'язанні взаємовиключні за своїм правовим значенням юридичні факти, оскільки в першому випадку зобов'язання припиняється, а в другому - продовжує існувати з іншим боржником.

Так, відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як уже зазначалося, позичальник ОСОБА_4 помер, заяви до нотаріальної контори від спадкоємців з приводу прийняття спадщини після померлого не надходили та свідоцтва про право на спадкове майно не видавались.

Разом з тим, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що згідно з ксерокопією паспорта та виданою представнику довіреністю мати померлого ОСОБА_3, яка є іпотекодавцем разом із позичальником, зареєстрована за вказаною адресою, і в силу ст.1268 ЦК України вважається

- 6 -

такою, що прийняла спадщину, бо не подавала заяви про відмову від спадщини.

При цьому відсутність свідоцтва про право на спадщину у ОСОБА_3 не позбавляє її як спадкоємця права на спадщину, оскільки незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Окрім того, ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову і визнання припиненим договору іпотеки, суд не врахував, що відповідача ОСОБА_3 одночасно є як одним із іпотекодавців за договором іпотеки, так і спадкоємцем майна померлого позичальника і іпотекодавця ОСОБА_4, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для припиненя іпотеки.

Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 ухвалене з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_3 в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що зустрічний позов не підлягає до задоволення, оскільки договір іпотеки не припинив свою дію у зв'язку із смертю ОСОБА_4, який є одночасно позичальником і іпотекодавцем та мав борг за кредитом на момент смерті, з огляду на наявність спадкоємця і відповідно заміну боржника у осносному зобов'язанні.

Окрім того, обраний ОСОБА_3 спосіб захисту свої прав шляхом визнання припиненим договору іпотеки не передбачений законом.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає невірними висновки суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні первісного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з огляду на припинення іпотеки.

В той же час колегія суддів вважає, що неправильність висновків суду щодо підстав відмови у первісному позові не призвела до неправильного вирішення спору в цій частині з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позичальник за кредитним договором та одночасно іпотекодавець ОСОБА_4 .

Спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Відповідно до приписів ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підлягає до задоволенння з огляду на те, що ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року провадження у справі в частині вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставне майно закрито у зв'язку із смертю останнього.

Вказана ухвала не оскаржена ТОВ «ОТП Факторинг Україна»і набрала законної сили,

- 7 -

а відтак суд позбавлений можливості згідно приписів ст.55 ЦПК залучити до участі у справі правонаступника (правонаступників) померлогопозичальника та вирішити спір згідно вимог закону.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні первісного позову, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»про визнання договору майнової поруки припиненим.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотекизмінити в частині правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог. В незміненій частині рішеннязалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: