Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 554/14/17

провадження № 61-34637св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло Інвест Полтава»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Полтаваагротранс», орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві раді,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Інвест Полтава» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Одринської Т. В., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло Інвест Полтава» (далі - ТОВ «Житло Інвест Полтава») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Полтаваагротранс» (далі - ПАТ «Полтаваагротранс»), орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради про виселення з житлового приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Житло Інвест Полтава» є власником 3809/5000 частини гуртожитку на АДРЕСА_1, у тому числі й кімнати АДРЕСА_1, що розташована на сьомому поверсі будівлі гуртожитку.

Вказувало, що відповідачі за відсутності будь-яких законних підстав проживають у вказаній кімнаті, чим перешкоджають йому, як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися кімнатою.

На підставі вищевикладеного, уточнивши позовні вимоги, ТОВ «Житло Інвест Полтава» просило усунути перешкоди у користуванні житловою кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 із вказаної кімнати без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2017 року (у складі судді Січиокно Т. О.) позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні житловою кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 із вказаної кімнати без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що припинення права власності на спірне житлове приміщення у ПАТ «Полтаваавтотранс» потягло за собою припинення права користування таким приміщенням у відповідачів, оскільки останні не перебувають у договірних відносинах із новим власником житлового приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Житло Інвест Полтава» до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про виселення та в частині стягнення з ОСОБА_4 В судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині позовних вимог про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на підставі виданого АТ «Полтаваагротранс» ордеру, встановлено правомірність вселення ОСОБА_4 та членів її сім'ї до кімнати АДРЕСА_1 та вказує на неможливість виселення ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_7 без надання іншого житла.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд залишив поза увагою, що позивач, як власник спірного приміщення, просив усунути порушення, які перешкоджають здійсненню права розпорядження належним йому майном, тобто ним було пред'явлено негаторний позов на підставі статті 391 ЦК України. Зазначив, що право відповідачів, які не є власниками спірного житлового приміщення, на користування ним було похідними від прав колишнього власника цього житла, а з припиненням його права власності, припинилося й право відповідачів на користування житлом.

05 червня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ТОВ «Житло Інвест Полтава» на праві спільної часткової власності належить 3809/5000 частини будівлі гуртожитку на АДРЕСА_1, площею 27 кв. м.

ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_8 отримала право на зайняття житлової площі гуртожитку, а саме кімнати АДРЕСА_1, відповідно до ордеру № 77 від 25 лютого 1998 року, виданого АТ «Полтаваагротранс», якому на той час на праві власності належало приміщення гуртожитку та з яким був укладений договір оренди житла. Вказаний ордер на житлове приміщення недійсним не визнавався.

У спірному житловому приміщенні зареєстровані та проживають ОСОБА_4 та її неповнолітня донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Установлено, що спірне житлове приміщення, з якого повинні бути виселенні ОСОБА_4 та її неповнолітня донька ОСОБА_7 є кімнатою гуртожитку.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56).

Вирішуючи питання про «необхідність у демократичному суспільстві» виселення відповідачів зі службового житла, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Також відповідач, стверджувала, що її виселення та її неповнолітньої доньки ОСОБА_7 з гуртожитку становитиме надмірний тягар, оскільки у неї відсутнє інше житло та фінансова можливість його придбати.

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов'язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

На підставі належним чином оцінених доказів, апеляційний суд, правильно дав оцінку відповідності виселення відповідача та її неповнолітньої доньки критерію пропорційності, вказав, що ОСОБА_4 на підставі відповідного ордеру правомірно вселилась до кімнати АДРЕСА_1 та зазначив аргументи про неможливість її виселення та її неповнолітньої доньки без надання іншого житлового приміщення.

Отже, суд апеляційної інстанції врахував доводи ТОВ «Житло Інвест Полтава» та оцінив пропорційність виселення відповідачів меті цього обмеження права на повагу до житла, надав оцінку виселення в контексті принципу пропорційності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо наявності порушень, які перешкоджають здійсненню права розпорядження належним йому майном, не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ «Житло Інвест Полтава» не навело жодних обставин та підстав, за яких ОСОБА_4 та її неповнолітньої донька, яка правомірно вселена до кімнати у гуртожитку, втрачає право на житло, що є предметом доказування при розгляді вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення. При цьому, як зазначав відповідач, ТОВ «Житло Інвест Полтава» не зверталось до ОСОБА_4 для переукладання договору оренди житлового приміщення, такі докази відсутні у матеріалах справи, також відсутні матеріальні претензії до відповідача та будь-яка заборгованість зі сплати утримання та обслуговування цього спірного житла.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Інвест Полтава» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк