Справа № 303/6025/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2018 року (у складі судді Куцкір Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» і товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», третя особа - ОСОБА_3, про захист прав споживача шляхом визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у жовтні 2018 р.

Просив:

-визнати договір факторингу від 09 серпня 2018 р., укладений між ПАТ «РайффайзенБанкАваль» і ТОВ «ФК «Форінт» № 140/11/210, згідно з умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги за кредитними договорами в частині генеральної кредитної угоди №192 від 07 липня 2008 р., позичальником по якому виступає ОСОБА_1, удаваним правочином;

-визнати недійсним договір № 140/11/210 від 09 серпня 2018 р., укладений між ПАТ «РайффайзенБанкАваль» і ТОВ «ФК «Форінт», у частині відступлення права вимоги за генеральною кредитною угодою №192 від 07 липня 2008 р.,позичальником по якому виступає ОСОБА_1;

-визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечними договорами № 140/11/214 від 09 серпня 2018 р., укладений між ПАТ «РайффайзенБанкАваль» і ТОВ «ФК «Форінт», у частині передачі права вимоги новому кредитору вимог за договором іпотеки № б/н від 11.08.2008 р. №3457, де іпотекодавцем є ОСОБА_1, а предметом іпотеки виступає нежитлова двоповерхова будівля загальною площею 1064,30 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2018 р. (оскаржувана ухвала) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

ТОВ «ФК Форінт» (надалі - Товариство) просить скасувати цю ухвалу, а справу направити на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Доводить про порушення судом норм процесуального права. Указує, що спірні правовідносини виникли не з інституту захисту прав споживачів, відтак позивач не мав права пред'являти позов за місцем свого проживання, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала була винесена з порушенням правил підсудності. Зазначає, що спір щодо недійсності договорів виник із правовідносин цесії, а тому на спірні правовідносини розповсюджуються норми ЦК України, а відтак на оскаржувані правочини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Указує, що позивач не є споживачем послуг за договором про надання споживчого кредиту, на спірні правовідносини не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів», а тому при вирішенні питання про відкриття провадження у справі ч.5 ст.28 ЦПК України не підлягала застосуванню, а відтак позивач не вправі пред'являти позов за зареєстрованим місцем свого проживання чи перебування.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шпуганич В.П. в інтересах ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до необґрунтованості доводів апеляційної скарги та переоцінки доказів.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а увалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Апеляційний суд вважає, що провадження у справі було відкрито з дотриманням норм процесуального права.

Установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у жовтні 2018 р. Предметом позову є визнання договору факторингу від 09 серпня 2018 р., укладеного між ПАТ «РайффайзенБанкАваль» і ТОВ «ФК «Форінт» № 140/11/210, згідно з умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги за кредитними договорами в частині генеральної кредитної угоди №192 від 07 липня 2008 р., позичальником по якому виступає ОСОБА_1, удаваним правочином; визнання недійсним договору № 140/11/210 від 09 серпня 2018 р., укладеного між ПАТ «РайффайзенБанкАваль» і ТОВ «ФК «Форінт», у частині відступлення права вимоги за генеральною кредитною угодою №192 від 07 липня 2008 р., позичальником по якому виступає ОСОБА_1; визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечними договорами № 140/11/214 від 09 серпня 2018 р., укладеного між ПАТ «РайффайзенБанкАваль» і ТОВ «ФК «Форінт», у частині передачі права вимоги новому кредитору вимог за договором іпотеки № б/н від 11.08.2008 р. №3457, де іпотекодавцем є ОСОБА_1, а предметом іпотеки виступає нежитлова двоповерхова будівля загальною площею 1064,30 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позивач вважає, що укладені правочини в частині зміни кредитора є незаконними з підстав того, що умови кредитного та іпотечного договору не містять прав кредитора відступати своє право вимоги третім особам без повідомлення про це позичальника. А оспорювані договори стосуються права позивача як споживача кредитних послуг, відтак захист таких прав здійснюється за допомогою Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Правила підсудності справ за вибором позивача, називають альтернативною підсудністю. Альтернативною є підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин (стан здоров'я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірні правовідносини виникли не з інституту захисту прав споживачів, відтак позивач не мав права пред'являти позов за місцем свого проживання.

Із цього приводу апеляційний суд зауважує наступне.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України N 14-рп/2011 від 10 листопада 2011 року в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-XII, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як видно з предмету та підстав позову оскаржувані правочини, на думку позивача, зачіпають його права як споживача кредитних послуг, а тому засобом захисту порушеного права відбувається за допомогою Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів.

Сам позивач визначає підставу та предмет позову, а тому якщо у позовній заяві міститься посилання на порушення відповідачем прав позивача як споживача, право вибору суду для звернення з таким позовом належить позивачу. Коли ж пред'явлення позову не пов'язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Тим паче, суд на стадії відкриття провадження у справі не вправі робити висновок про те, чи порушені права та інтереси позивача як споживача та чи поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини. Такі висновки суд може зробити лише після розгляду справи.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині визначення підсудності справи не заслуговують на увагу, оскільки суперечать обставинам справи та не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,383,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» залишити без задоволення.

2. Ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Судді: