Єдиний унікальний номер: 378/932/19
Провадження № 2/378/258/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з названим позовом звернувся ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок б/н від 20.08.1992 року зареєстрованого у Білоцерківському БТІ в реєстровій книзі № 15 за реєстровим номером 1983 від 20.08.1992 року, йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку на даний час також зареєстрована співмешка ОСОБА_2 , з якою розірвано шлюб. Остання з травня 2018 року добровільно припинила користуватися вказаним житловим будинком та з вказаного періоду фактично не проживає у ньому. Особистих речей та майна відповідача у будинку немає, взагалі протягом всього цього часу житлом остання не цікавилася, щодо створення їй перешкод у користуванні будинком нікуди не зверталася, місце її проживання невідоме.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не прибув, до суду подав заяву, в якій справу просить розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибула, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії рішення Ставищенського районного суду Київської області від 02.05.2019 року ЄУН 378/472/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 6).

На підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.08.1992 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 . (а.с. 4).

В даному житловому будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка з травня 2018 року добровільно припинила користуватися вказаним житловим будинком та з вказаного періоду фактично не проживає у ньому, що підтверджується довідкою виконкому Ставищенської селищної ради № 2093/6 від 02.07.2019 року (а.с. 9), копією акту від 02.07.2019 року (а.с. 10).

Крім того, той факт, що ОСОБА_2 з 2018 року не проживає в АДРЕСА_1 , також підтверджується письмовими заявами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є сусідами позивача.

Відповідач протягом всього цього часу житлом не цікавилася, щодо створення їй перешкод у користуванні будинком нікуди не зверталася, місце її проживання позивачу невідоме.

Збереження реєстрації відповідача в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно статті 29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно статті 405 Цивільного Кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітутні правовідносини виникають в силу закону згідно з ч. 1 статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільного з ним користування цим житлом. У Цивільному кодексі України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями Житлового кодексу України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Відповідно до статті 2, 3, 6, 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ч. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач в будинку позивача не проживає понад рік та не веде спільне з позивачем господарство, суд вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування належним позивачу вищезазначеним житловим будинком.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн..

Керуючись ст. ст. 29, 319, 321, 391, 402, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 72, 156, 167 ЖК України, ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану по АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р. В. Гуртовенко