ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/714/19 Номер провадження 22-ц/814/1950/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Батієнка Ярослава Івановича, Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал»

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Городівського О.А., із складанням повного тексту рішення 28 травня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал» про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги до Дня Перемоги та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОКВПВКГ «Миргородводоканал» про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди.

У позові посилався на те, що наказом від 13.11.1992 року № 87 він був прийнятий на посаду диспетчера аварійно-відновлювальної служби в ОКВПВКГ «Миргородводоканал». На даний час, згідно розрахункового листка №2 за лютий 2019 року у підприємства перед ним наявна заборгованість по виплаті заробітної плати, яка станом на 01.03.2019 складає 15536,61 грн. Крім того, 14.02.2019 року позивач звернувся із письмовою заявою до в.о. директора ОКВПВКГ «Миргородводоканал» із проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення на придбання ліків. До цього часу позивач не отримав ні матеріальної допомоги на оздоровлення, ні повідомлення про відмову у її виплаті. Пунктом 10 Розділу V Колективного договору адміністрація зобов`язалася виплачувати одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення працівників до щорічної відпустки в розмірі місячної ставки або посадового окладу, а пунктом 4 Розділу VII Колективного договору передбачено надання матеріальної допомоги до дня Перемоги у Великій Вітчизняній війні пенсіонерам підприємства, ветеранам Великої вітчизняної війни і учасникам бойових дій в Афганістані - в розмірі до 0,25 мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. Позивач являється інвалідом війни 2 групи та відповідно учасником бойових дій в Афганістані, відтак, працівником, що має право на отримання матеріальної допомоги як учасник бойових дій, як передбачено Колективним договором. Проте, з того часу як був підписаний Колективний договір, а саме у 2015 році, позивач жодного разу не отримував такого виду матеріальної допомоги. Також зазначив, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та ще й матеріальної допомоги на оздоровлення позивач був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя, наприклад, здійснював позики коштів у своїх знайомих, які тепер має повернути, проте, не може цього зробити, оскільки керівництво підприємства, де він працює, не виплачує йому заборгованість по заробітній платі. Недостатність коштів для існування також призвела до виникнення заборгованості по сплаті за комунальні послуги.

ОСОБА_1 . просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 15 536, 61 грн., заборгованість у зв`язку із невиплатою матеріальної допоомги на оздоровлення за 2019 рік в розмірі посадового окладу 8256 грн., заборгованість по виплаті матеріальної допомоги до Дня Перемоги у Великій Вітчизняній війні в розмірі 2075, 25 грн., а також моральну шкодув розмірі 30 000 грн.

Ухвалою місцевого суду від 24.05.2-19 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати залишено без розгляду, у зв`язку із її виплатою. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 продовжено розгляд.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал» на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення працівника до щорічної відпустки в 2019 році в сумі 8256 грн.

Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 1643 грн.

Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал» на користь держави судовий збір в сумі 252, 50 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОКВПВКГ «Миргородводоканал» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати повністю, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . У скарзі підприємство посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що заробітна плата ОСОБА_1 була перерахована із виплатою компенсації за порушення строків її виплати, як це і передбачено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги до Дня Перемоги, скаржник зазначив, що дані види виплат передбачені колективним договором, за умови наявної реальної фінансової можливості підприємства їх виплачувати.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, оскільки вказана шкода належними доказами не підтверджена.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 122 ЦПК України відкрив провадження у справі, оскільки позивач не сплатив судовий збір за декілька вимог майнового характеру, в тому числі і за моральну шкоду.

З вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову не погодився ОСОБА_1 , в інтересах якого апеляційну скаргу подав його представник адвокат Батієнко Я.І. Вказує, що позивач дійсно являється учасником бойових дій в Афганістані, дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Зазначає, що відсутність в матеріалах справи розділу VII колективного договору, не є підставою для відмови у стягненні з відповідача матеріальної допомоги учасникам бойових дій в Афганістані до Дня Перемоги, оскільки відповідач визнав, що така допомога передбачена договором, проте не виплачувалася у зв`язку з тяжким фінансовим становищем.

Вважає, що сума моральної шкоди стягнута судом першої інстанції невиправдано занижена.

Відзив до суду апеційної інстанції сторонами не подавався.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , 11 листопада 1992 року прийнятий на посаду диспетчера аварійно-відновлювальної служби в ОКВПВКГ «Миргородводоканал». (а.с. 7)

Згідно копії посвідчення, ОСОБА_1 , є інвалідом 2 ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Встановлено, що 14 лютого 2019 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою із проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення та придбання ліків. (а.с. 27)

Вирішуючи питання в частині позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення, суд першої інстанції виходив з того, що адміністрація підприємства, на якому працює позивач, зобов`язана виплачувати одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення працівників до щорічної відпустки в розмірі місячної ставки або посадового окладу, що передбачено п. 10 Розділу V Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ОКВПВКГ «Миргородводоканал» на 2015-2020 роки.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи між ОКВПВКГ «Миргородводоканал» та трудовим колективом укладено колективний договір на 2015-2020 роки.

Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.

У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії (ст. 13 КЗпП України)

Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Як вбачається з чинного законодавства для приватних підприємств, установ і організацій нормативного регламентування надання матеріальної допомоги на оздоровлення не передбачено, тому відповідні питання можуть бути визначені в колективному договорі.

Розділом п. 2. Розділу ІІ Колективного договору визначено обовязок адміністрації своєчасно та в повному обсязі забезпечувати працівників матеріально-технічними ресурсами, необхідними для виконання трудових завдань, норм праці, створення належних умов праці та отримання запланованогоприбутку.

Згідно з п. 10 Розділу V Колективного договору визначено обов`язок адміністрації виплачувати одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення працівників до щорічної відпустки в розмірі місячної ставки або посадового окладу. (а.с. 16)

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення, яка підлягає виплаті на підставі Колективного договору.

Доводи ОКВПВКГ «Миргородводоканал» про те, що матеріальна допомога на оздоровлення згідно Розділу VII Колективного договору виплачується виходячи з реальних фінансових можливостей підприємства, є неспроможними, оскільки, п. 10 Розділу V Колективного договору визначено обов`язок адміністрації підприємства на виплату вказаної допомоги, в свою чергу, посилання відповідача на тяжке фінансове становище підприємства належними та допустимими доказами, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, не підтверджено. Факт того, що підприємство знаходиться в стадії реорганізації, не свідчить про скрутне матеріальне становище відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, в частині стягнення з відповідача матеріальної допомоги до Дня Перемоги у Великій Вітчизняній війні в розмірі 2 075,25 грн., суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог, оскільки посвідчення інваліда війни не є доказом, що підтверджує статус учасника бойових дій в Афганістані.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, оскільки п. 4 Розділу VIIІ Колективного договору чітко визначено про надання матеріальної допомоги до дня Перемоги у Великій Вітчизняний війні пенсіонерам підприємства, ветеранам Великої Вітчизняної війни і учасникам бойових дій в Афганістані в розмірі до 0,25 мінімальної заробітної плати, встановленої законом. (а.с. 19-20)

Матеріали справи містять дані про перебування ОСОБА_1 в країнах де велися бойові дії (а.с. 36), однак не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій в Афганістані, як буквально зазначено в Колективному договорі.

Крім того, як на підставу відмови, в даній частині позовних вимог, суд першої інстанції послався на відсутність в матеріалах справи Розділу VII Колективного договору. Дані посилання суду є помилковими, оскільки матеріальна допомога до дня Перемоги у Великій Вітчизняний війні передбачена Розділу VIIІ Колективного договору. Вказані посилання суду не є підставою для скасування по суті вірного рішення.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 належних доказів того, що він має статус учасника бойових дій саме в Афганістані також не надано.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача 5000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 237-1 КЗпП України та часткового доведення вказаних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Враховуючи ту обставину, що відповідач допустив порушення норм трудового законодавства, та те, що позивач є інвалідом 2-ї групи і постійно потребує затрат на лікування, суд першої інстанції вірно вважав, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку визначив в розмірі 5000 грн.

Доводи ОКВПВКГ «Миргородводоканал», щодо порушення районним судом норм процесуального права, оскільки позов прийнято до розгляду без сплати позивачем судового збору, є помилковими, оскільки відповідно до вимог п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ-ї групи.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Батієнка Ярослава Івановича, Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал» - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03.09.2019року

Головуючий суддя: О.О. Панченко

/підписи/

Судді: Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду_____________________________О.О.Панченко