Ухвала

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 320/4440/18

провадження № 61-21897ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» в інтересах якого діє адвокат Галагур Зоя Андріївна на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 45 430,15 грн та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця», на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42 593,64 грн, з урахуванням податків та обов`язкових зборів.

Зобов`язано ПАТ «Укрзалізниця» призначити та виплатити ОСОБА_1 , матеріальне забезпечення за період:

- з 23 січня 2018 року по 27 січня 2018 року відповідно до листка непрацездатності Серія АДГ №784193;

- з 03 лютого 2018 року по 07 лютого 2018 року відповідно до листка непрацездатності Серія АДГ №638876;

- з 13 березня 2018 року по 17 березня 2018 року відповідно до листка непрацездатності Серія АДГ №639186;

- з 21 квітня 2018 року по 25 квітня 2018 року відповідно до листка непрацездатності Серія АДГ № НОМЕР_1 ;

- з 29 травня 2018 року по 02 червня 2018 року відповідно до листка непрацездатності Серія НОМЕР_2 .

Зобов`язано ПАТ «Укрзалізниця», звернутись до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності із заявою - розрахунком про нарахування ОСОБА_1 , матеріального забезпечення:

- за п`ять днів у періоді тимчасової втрати працездатності з 28 січня 2018 року по 01 лютого 2018 року за листком непрацездатності Серія АДГ № 784193;

- за двадцять чотири дня у періоді тимчасової втрати працездатності з 08 лютого 2018 року по 03 березня 2018 року за листком непрацездатності Серія АДГ № 638876;

- за двадцять п`ять днів у періоді тимчасової втрати працездатності з 18 березня 2018 року по 11 квітня 2018 року за листком непрацездатності Серія АДГ № 639186;

- за двадцять шість днів у період тимчасової втрати працездатності з 26 квітня 2018 року по 22 травня 2018 року (стати до роботи 22 травня 2018 року) за листком непрацездатності Серія АДГ № 639843;

- за два дні у період тимчасової втрати працездатності з 03 червня 2018 року по 05 червня 2018 року (стати до роботи 05 червня 2018 року) за листком непрацездатності Серія АДЛ № 132640.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 6 061,85 грн виконати негайно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено.

Ухвалено у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії додаткове судове рішення.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 606,00 грн.

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» в інтересах якого діє адвокат Галагур З. А., в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 45 430,15 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Крім того, було заявлено вимогу немайнового характеру (зобов`язати вчинити певні дії).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» в інтересах якого діє адвокат Галагур З. А., подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» в інтересах якого діє адвокат Галагур Зоя Андріївна на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова