ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/8546/18
Провадження № 22-ц/4820/166/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретарі судового засідання Журбіцький В.О.,

Дубова М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грица Лілія Миколаївна, про усунення від права на спадкування за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_8на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2018 року,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грица Л.М., про усунення від права на спадкування за законом.

ОСОБА_7 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат, ОСОБА_10 Позивач є спадкоємцем ОСОБА_10 другої черги за законом і подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_8 як дочка померлого відноситься до першої черги спадкоємців за законом, вона також прийняла спадщину в установленому законом порядку. Останні роки перед смертю ОСОБА_10 хворів на ряд тяжких захворювань, перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, а відповідач не цікавилася станом здоров'я батька та ухилялася від надання йому будь-якої допомоги.

За таких обставин ОСОБА_7 просила суд усунути ОСОБА_8 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2018 року позов задоволено.

Суд керувався тим, що відповідач ухилялася від надання допомоги своєму батькові, який через хворобу був у безпорадному стані.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою для усунення особи від права на спадкування за законом є встановлення судом фактів ухилення цієї особи від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Разом із тим, позивач не довела цих обставин належними та допустимими доказами, внаслідок чого її позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

ОСОБА_7 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, зазначив у рішенні певні обставини (факти), які не підтверджені доказами, та не дотримався положень статей 81, 89 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю цих обставин, які суд визнав встановленими, та порушенням судом норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_7 є рідною сестрою, а ОСОБА_8 - дочкою ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внаслідок смерті останнього відкрилася спадщина, яку сторони прийняли в установленому законом порядку, зокрема, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини вони подали нотаріусу відповідні заяви.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В силу ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України слідує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналіз норм ч. 5 ст. 1224 ЦК України дає підстави для висновку, що суд може ухвалити рішення про усунення особи від права на спадкування за законом, якщо при вирішенні такої справи буде встановлено як факт ухилення спадкоємця від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Також судом має бути встановлено ту обставину, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Із довідки Державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Хмельницькій області» №33/43-524 від 4 червня 2018 року (а.с. 37) і медичних карток цього медичного закладу слідує, що ОСОБА_10 як пенсіонер органів внутрішніх справ перебував на диспансерному обліку і періодично лікувався в указаному медичному закладі та Хмельницькій міській лікарні. Так, він перебував на стаціонарному лікуванні: з 20 до 29 грудня 2007 року, з 15 до 23 грудня 2011 року, з 3 до 11 березня 2015 року, з 28 березня до 8 квітня 2016 року, з 30 до 31 жовтня 2017 року. 31 жовтня 2017 року хворого ОСОБА_10 було переведено в реанімаційне відділення Хмельницької міської лікарні, де він помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Довідка Хмельницької міської лікарні №606 від 19 липня 2018 року (а.с. 59-60) вказує на те, що ОСОБА_10 поступив до лікарні у важкому стані без свідомості, був заінтубований і госпіталізований у відділення реанімації, де постійно проводилась інтенсивна терапія і підтримка вітальних функцій. Хворий знаходився під постійним спостереженням медичного персоналу і медичної апаратури, в подальшому, не приходячи до свідомості, помер.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 підтвердили в суді, що ОСОБА_10 хворів на ряд хронічних захворювань, періодично лікувався, проживав один, перебуваючи на пенсії працював, із дочкою ОСОБА_8 не спілкувався.

Названі докази достовірно вказують на те, що лише з 30 жовтня до ІНФОРМАЦІЯ_1 (дня смерті) ОСОБА_10 через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, тобто він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду та допомоги. Весь цей час він перебував у медичному закладі під наглядом лікарів.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 проживає в Російській Федерації, одна виховує малолітню дитину, не приїздила до батька через своє скрутне майнове становище та значну відстань до місця його проживання.

У справі відсутні достатні та об'єктивні докази про те, що до того, як 30 жовтня 2017 року ОСОБА_10 самостійно звернуся за медичною допомогою, він через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, а ОСОБА_8 могла надати спадкодавцю таку допомогу, однак умисно ухилилася від її надання останньому.

Показання допитаних в суді свідків достовірно не вказують на ці обставини.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про доведеність фактів, які дають підстави для усунення ОСОБА_8 від права на спадкування після смерті її батька, ОСОБА_10

На думку апеляційного суду, позов ОСОБА_7 є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_7 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Т.В. Спірідонова

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_16

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39