ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 643/1683/17

провадження № 22-ц/818/837/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Харченка А.М.,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 звернувся до суду з позовом в інтересах Харківської міської ради, в обґрунтування якого зазначив, що 23.12.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. було посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до укладення договору ОСОБА_2 померла, у зв`язку з чим припинилась її цивільна правоздатність та дієздатність, спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, прокурор просив на підставі ст.. 228 ЦК України визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.12.2015 року недійсним, визнати спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , відумерлою, визнати право власності на вказану квартиру за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради; витребувати квартиру із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі продажу, посвідчений 23.12.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. (реєстровий № 2947), за змістом якого, ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Визнано спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_2 та складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою, передано вказану квартиру у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, витребувано квартиру від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області судовий збір у розмірі 12489 грн 89 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаргу мотивовано тим, що прокурором належним чином не обґрунтовано наявність передбачених законом підстав для представництва в суді інтересів держави в особі Харківської міської ради, яка не є власником спірної квартири, а тому не має права вимагати витребувати її від добросовісного набувача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судовим розглядом установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.03.2003 року Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право власності від 23.03.1994 року ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією актового запису про смерть № 1188 від 19.01.2016 року.

23.12.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. було посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час посвідчення оспорюваного правочину власник квартири ОСОБА_2 померла, після смерті останньої спадкоємці за законом та за заповітом відсутні, а тому наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання спадщини відумерлою, передачі квартири у власність територіальної громади м. Харкова та витребування її із незаконного володіння добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна.

Відповідно до ст. 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1- 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У статті 228 ЦК України вказані наступні правові ознаки та наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства: 1. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 2. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. 3. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Нормами ч. 1 ст. 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власникові. Зі смертю власника право власності припиняється (ст.. 317, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За змістом ч. 4 ст. 25, п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а також припиняється представництво за довіреністю у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Встановивши, що на час посвідчення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. договору купівлі-продажу власник спірного нерухомого майна ОСОБА_2 померла, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність встановлених законом підстав для визнання вказаного договору недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 1269, частини 1 статті 1279 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом частини 3 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Третьої Харківської державної нотаріальної контори від 13.12.2016 року вбачається відсутність заведених спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Положеннями статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Вказана заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

За змістом статті 278 ЦПК України суд, встановивши, зокрема, відсутність спадкоєців за заповітом і за законом, або неприйняття спадщини спадкоємцями, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Порядок передачі відумерлої спадщини (нерухомого майна) до комунальної власності закріплений у статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» та пункті 4.1.5 Положення про управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 листопада 2015 року №7/115, відповідно до яких Управління комунального майна та приватизації проводить передачу комунальним підприємствам, установам, організаціям об`єктів комунальної власності у господарське відання та оперативне управління, відповідно до рішень виконавчого комітету Харківської міської ради (щодо нерухомого майна) та з наступною державною реєстрацією права власності за громадою.

Відповідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскаржуваним судовим рішенням право власності на спірну квартиру за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради не визнавалось, рішення в цій частині не оскаржувалось.

Оскільки спірне нерухоме майно, як відумерлу спадщину, Харківською міською радою до комунальної власності не прийнято, правовстановлюючих документів не отримано, право власності у встановленому законом порядку не зареєстроване, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про витребування квартири із чужого незаконного володіння на користь територіальної громади в особі Харківської міської ради, яка не є власником цього майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не має права звертатись до суду з позовом в інтересах Харківської міської ради є безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 «Про прокуратуру» Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 року прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення прокурора до суду): прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України).

Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 45 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Харківська міська рада із заявою про визнання спадщини відумерлою та (або) з позовом про визнання договору купівлі-продажу в інтересах територіальної громади м. Харкова не звернулась, а тому прокурор обґрунтовано звернувся до суду з відповідним позовом.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2018 року в частині передачі у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради квартири АДРЕСА_1 та витребування вказаної квартири із незаконного володіння ОСОБА_1 скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2018 року в частині передачі у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради квартири АДРЕСА_1 та витребування вказаної квартири із незаконного володіння ОСОБА_1 скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції змінити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області судовий збір у розмірі 3200 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова