ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 638/4869/19

провадження № 22-ц/818/3904/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 представника ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року в складі судді Омельченко К.О.,

у с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просив визнати недійсним Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 03 лютого 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. за реєстровим № 365, зареєстрований в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 18 лютого 2010 року в книзі № 1 за номером запису П-1-10995.

Позов мотивовано тим, що 03 лютого 2010 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі продажу вказаного житла. Квартиру продано за 440 000 грн, що станом на день продажу еквівалентно55 000 доларів США.

Грошові кошти в сумі 440 000 грн за квартиру АДРЕСА_1 були отримані в повному обсязі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 безпосередньо від ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_3 . Фактично покупцем даної квартири є ОСОБА_1 , який за власні грошові кошти купує цю квартиру для своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини зазначені в заяві ОСОБА_4 , посвідченої 05 серпня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скорбач Я.С. за реєстровим № 1513.

Зазначає, що даний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків у вигляді набуття права власності на дану квартиру ОСОБА_3 , а тому є недійсним.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити будь яким особам вчиняти будь які дії щодо вказаного нерухомого майна.

Заява мотивована тим, що предметом позову є визнання недійсним Договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , як власниця майна, може відчужити це нерухоме майно, що унеможливить виконання рішення суду, поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , та заборонено будь яким особам вчиняти дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача та ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову; обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами та не порушує права інших осіб.

02 липня 2019 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя було визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 залишено без змін.

Таким чином, застосувавши заходи забезпечення позову суд першої інстанції постановив ухвалу про права, свободи та інтереси ОСОБА_5 , який є власником спірної квартири та не залучений до участі у справі.

27 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є законною та постановленою з дотриманням норм процесуального права. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1 - 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Однак, вказаний висновок суду першої інстанції спростовується наступним.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя було визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2018 року в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 залишено без змін.

Право власності ОСОБА_5 15 квітня 2019 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 31469265, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності.

Звертаючись із позовом про визнання правочину недійсним ОСОБА_1 зазначив відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Заява про уточнення позовних вимог, в якій ОСОБА_1 зазначив в якості третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмету позову ОСОБА_5 , подана до суду першої інстанції лише 18 листопада 2019 року, тобто на час перегляду ухвали про забезпечення позову судом апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції забезпечив позов ОСОБА_1 , наклавши арешт та заборону вчиняти будь які дії щодо нерухомого майна, що належить на праві власності іншій особі, яка не приймає участі у справі.

Пунктами 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України встановлено, що неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З урахування викладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 384 грн 20 коп. задоволенню не підлягає.

У разі скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду першої інстанції, передбаченої частиною першою статті 353 ЦПК України, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 149 - 150, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 представника ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постановлено складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова