КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/10214/18

12 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Пікуль А.А.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року, постановлену під головуванням судді Чех Н.А., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевича Олексія Валерійовича, стягувач- Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», -

в с т а н о в и в:

07 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевича Олексія Валерійовича.

Скаргу обґрунтовував тим, що на виконанні державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевича О.В. знаходиться виконавче провадження № 45264600 з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/10294/14 про стягнення з нього заборгованості в розмірі 1 592 100,69 грн.

03.11.2014 року виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З даною постановою він не погоджується, оскільки вважає, що виконавець мав пересвідчитись чи отримав він постанову про відкриття виконавчого провадження, а вже потім вирішувати питання про накладення арешту на його майно. У разі неодержання ним копії постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавець не вправі був вчиняти інші виконавчі дії.

З матеріалами виконавчого провадження його представник ознайомився лише 26.06.2018 року, до цього часу про існування відкритого виконавчого провадження йому нічого відомо не було.

Враховуючи наведене, просив суд визнати протиправними дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевича Олексія Валерійовича щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.11.2014 року у виконавчому провадженні №45264600; зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати постанову від 03.11.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати обтяження нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 7573293 (спеціальний розділ) дата та час державної реєстрації 05.11.2014 11:29:09 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладений згідно постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, серія та номер: 45264600, виданий 03.11.2014, видавник Ясюкевич Олексій Валерійович, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровська обл.; зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис 1, публічне обтяження: арешт нерухомого майна, зареєстровано 03.11.2014 15:30:17 за №14615572, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, ВП №45264600, 03.11.2014, державний виконавець Жовтневого ВДВС ДМУБ Ясюкевич О.В.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевича Олексія Валерійовича, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 24 червня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року та прийняти постанову, якою задовольнити його скаргу на дії державного виконавця.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду є протиправною, постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вважав, що в разі неодержання ним, як боржником, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не повинен був вчиняти подальші виконавчі дії. Судом першої інстанції не досліджено обставину не направляння йому державним виконавцем копії постанови про відкриття виконавчого провадження та факт неотримання ним зазначеної постанови. Також судом при вирішенні його скарги не було застосовано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у справі №916/1605/15 від 07.05.2018 року.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Боржник ОСОБА_1 , стягувач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевич Олексій Валерійович в судове засідання повторно не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.07.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/10294/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 1 592 100,69 грн.

29.10.2014 року виконавчий лист разом із заявою про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника подано стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк» до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

03.11.2014 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевич О.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 45264600.

03.11.2014 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевич О.В. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевича Олексія Валерійовича щодо накладення арешту на його майно, ОСОБА_1 посилався на те, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження від 03.11.2014 року у виконавчому провадженні №45264600 є протиправними, оскільки він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому державний виконавець не повинен був вчиняти подальші виконавчі дії.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доводи скарги є безпідставними, оскільки про існування постанови про відкриття виконавчого провадження скаржнику стало відомо наприкінці 2014 року, накладаючи арешт на майно боржника, державний виконавець діяв у відповідності з вимогами Закону України " Про виконавче провадження".

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Аналогічні положення закріплені в ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року.

Частиною 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на час прийняття державним виконавцем постанов від 03.11.2014 про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, було передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч.5 вказаної статті, копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваної постанови) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом, серед іншого, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Таким чином, арешт на майно боржника може бути накладений як під час відкриття виконавчого провадження, за наявності відповідної заяви стягувача, так і в процесі здійснення інших виконавчих дій.

У даному випадку, подаючи заяву про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2014 року, стягувач ПАТ «Укрсоцбанк» просив також, одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, накласти арешт на майно боржника в порядку ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.66-67 т.1)

На підставі вказаної заяви стягувача державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми боргу, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що постанова про накладення арешту на майно боржника від 03.11.2014 року винесена державним виконавцем у рамках виконавчого провадження, відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» і направлена на реальне виконання рішення суду, яке має бути виконане.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, що містяться в постановах Верховного Суду від 26 березня 2018 року по справі №367/2784/16-ц та від 24 жовтня 2018 року по справі №405/1651/15-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено обставину не направляння державним виконавцем боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження та факт неотримання ним зазначеної постанови, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд першої інстанції при розгляді справи встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази та дав їм вірну правову оцінку. Висновки суду першої інстанції щодо законності дій державного виконавця при винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника 03.11.2014 року грунтуються на вимогах ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» ( редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваної постанови), яка визначала, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Така заява була подана стягувачем .

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо обізнаності боржника про існування матеріалів виконавчого провадження ще у грудні 2014 року, колегія суддів відхиляє, так як ці висновки суду першої інстанцій грунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, а саме: акті опису й арешту майна боржника - автомобіля " Мазда 626", державний номер НОМЕР_1 , білого кольору від 24.12.2014 року, складеного державним виконавцем Ясюкевичем О.В. в присутності двох понятих та за участі боржника ОСОБА_1 , що підтверджується його особистим підписом у даному акті (а.с.86 т.1).

Крім того, ОСОБА_1 не просив визнати неправомірними дії/бездіяльність державного виконавця щодо невчасного направлення йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту, як і не оскаржував окремо постанову про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні судового рішення у даній справі суд першої інстанції повинен був застосувати висновок, викладений в постанові Верховного Суду у справі №916/1605/15 від 07.05.2018 року, за яким у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії по примусовому виконанню рішення, з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

У свою чергу, накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження одночасно з винесенням постанови про відкриттям виконавчого провадження за відповідною заявою стягувача не є заходом примусового виконання рішень, тому висновок, викладений в постанові Верховного Суду у справі №916/1605/15 від 07.05.2018 року, не може бути врахований при розгляді даної справи.

Крім того, вказані доводи апеляційної скарги спростовуються висновками, що містяться в постановах Верховного Суду від 26 березня 2018 року по справі №367/2784/16-ц та від 24 жовтня 2018 року по справі №405/1651/15-ц.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вчиняючи дії по накладенню арешту на майно боржника одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець діяв у межах Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що за заявою стягувача, одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст. 451 ЦПК України визначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд першої інстанції дав вірну правову оцінку наданим доказам, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють дані правовідносин та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевича Олексія Валерійовича.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року.

Головуючий: Судді: