Справа № 344/6211/16-ц
Провадження № 2/344/685/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Польської М.В.

за участю секретаря судового засідання Гули Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в травні 2016 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту №0 від 22.09.2006 року в розмірі 24 100,00 дол. США, що станом на 12.05.2016 року становить 16 883,96 грн. та 11 257,52 грн. пені, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 отримав у позивача кредит в розмірі 24 100,00 Доларів США зі сплатою 10,8 % річних протягом перших 30 днів з дати видачі кредиту та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов цього договору строком до 21.09.2027 року. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 12.05.2016 року за відповідачем ОСОБА_1 наявна заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 24 100,00 дол. США, що станом на 12.05.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 16 883,96 грн. та 11 257,52 грн. пені. ОСОБА_2, як поручитель згідно договору поруки, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник.

Заочним рішенням від 13.10.2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено.

24.02.2017 року заочне рішення скасовано за заявою відповідача2 та призначено до розгляду в загальному порядку.

12.05.2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області 12.12.2017 року скасовано ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.05.2017 року та направлено для продовження розгляду справи.

01.10.2018 у зв'язку із звільненням з посади судді Островського Л.Є. було проведено повторний авторозподіл цієї цивільної справи та згідно розпорядження № 84 від 01.10.2018 передано справу на розгляд судді Польська М.В.

09 жовтня 2018 року ухвалою суду прийнято справу до провадженя.

Представник позивача в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.32 том 2).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3 подала суду заяву від 24.01.2019р. про розгляд справи без їхньої участі, та заперечення в якому просила відмовити в задоволенні позову щодо відповідача №2, як поручителя, оскільки порука є припиненою за п.4 ст.559 ЦК України, боржник своєчасно і в повному обсязі вносив платежі, отже заборгованості не може бути; пеня нарахована поза межами позовної давності, відсутня ліцензія позивача на валютні операції.

З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

22.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в сумі 24 100 Доларів США, та зобов'язався погасити кредит не пізніше 21.09.2027 року. Умовами п. 1.3.1. договору встановлено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 10,8% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Позичальник зобовязався повертати суму кредиту у терміни, передбаченим графіком (Додаток №1 до договору) (а.с.14-19).

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач ОСОБА_1 з червня 2015р. почав порушувати строки сплати кредиту, на підставі розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 (від 22.09.2006 року (а.с.34-44, том 1).

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених Договором та/або Кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гри вні; у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Позивачем станом на 12.05.2016 року проведено розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.09.2006 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача ОСОБА_1, перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 16 883,96 дол. США, з яких: 15 302,04 долари США заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість в розмірі 1 051,93 дол. США за строк з липня 2015 року по 12.05.2016 року; 1 581,92 долари США прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 4 675 грн. 12 коп. пеня за прострочення сплати кредиту, по 12.05.2016р.: 6 582 грн. 40 коп. - пеня за прострочення сплати процентів (за період з 24.07.15р. по 12.05.16р.) (а.с.34-44).

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за вказаним договором відповідачем 1 чи відповідачем 2 не представлено суду.

Однак представник відповідача 2 звернула увагу про невірність на її думку зарахування платежу від 06.10.2006р.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивачем 21.01.2016 року було надіслано відповідачу 1 вимоги про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати отримання даних вимог, які повернуті позивачу 20.01.2016 року у звязку з закінченням строку зберігання на поштовому відділенні (а.с.28-29, том 1), однак щодо відправлення вимоги відповідачу 2, докази відсутні (а.с.30-33, том 1).

Жодних дій зі сторони відповідача 1, щодо погашення заборгованості за кредитним договором вчинено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про надання споживчого кредиту № 0 (від 22.09.2006 року, між банком та відповідачем ОСОБА_2 22.09.2006 року було укладено договір поруки № 1/0-П, відповідно до якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати солідарно за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.09.2006 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.26-27, том 1).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв'язку з наведеним, поручитель за вимогою банку повинен нести солідарну відповідальність.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

За вимогами п.1.3.4 договору про надання споживчого кредиту строк сплати % по 20 число місяця, наступного за тим, що нараховувались проценти, а кредит в сумі 95,63 долари (в яку не входять %) сплачується згідно графіку за додатком №1 до 20 числа також. Однак, додатковою угодою №1 до договору від 26.02.2009р., укладеною тільки з позичальником, а не й поручителем, було змінено графік платежу (з твердої незмінної суми сплати залишилась таж сама 95,63 долари). З аналізу поданого позивачем розрахунку, відповідач тіло кредиту ввостаннє оплатив 20.05.15р., отже наступна оплата 20.06.15р. не була проведена, а тому на 20.07.15р. прострочено платіж тіла кредиту. Аналогічно цими ж датами не здійснено платіж % і вказано прострочку платежу по %. Однак, 31.01.16р. та 29.02.16р. боржник вніс дві суми платежу по %.

Зважаючи на припинення боржником сплати основного зобовязання по тілу кредиту, позивач мав право звернення в судовому порядку до поручителя в 6-ти місячний строк, який слід рахувати з 20.06.2015р. Позов ж подано до суду 17.05.2016р. Отже, порука є припиненою.

Показовою тут є постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 2-1283/11 від 21.03.2018 р.

Суд тут зробив висновок, що ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора та суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не має права.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки, необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Керуючись положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, суд зробив висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців із часу настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, установленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинно бути погашено одноразовим платежем).

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначену правову позицію висловлено і в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1451цс16.

Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.46-53), представником позивача надано суду копію банківської ліцензії, копію дозволу з додатком на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому, стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) від 22.09.2006 року слід здійснювати в доларах США.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 1 заборгованості за кредитним договором є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Щодо відповідача 2, то у задоволенні вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з відповідача 1 також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 192, 526, 527, 533, 546, 554, 611, 612, 1050, 1054; 16, 20 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81,128, 141, 247 ЦПК України, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження якого: м. Харків, просп. Московський, буд. № 60, рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, , - 16 883 (шістнадцять тисяч вісімсот три) дол. США 96 центів заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 (від 22.09.2006 року, з яких: 15 302,04 долари США заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість в розмірі 1 051,93 дол. США за строк з липня 2015 року по 12.05.2016 року; 1 581,92 долари США прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 4 675 грн. 12 коп. пеня за прострочення сплати кредиту, по 12.05.2016р.: 6 582 грн. 40 коп. та пеню за період з 24.07.15р. по 12.05.16р.) в розмірі 11 257 (одинадцять тисяч двісті пятдесят) грн. 52 коп.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження якого: м. Харків, просп. Московський, буд. № 60, рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, по 3 291 грн. 42 коп. витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01.02.2019 року.

Суддя М.В. Польська