Номер провадження 2/243/141/2019
Номер справи 243/9383/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 30 » січня 2019 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Гончарової А.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Хорхордіної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 13 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ «Скат-Центр» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11.06.2017 року його було звільнено за згодою сторін, що підтверджується записами у трудовій книжці. З 2017 року роботодавець перестав виплачувати заробітну плату.

На момент звільнення у відповідача малася невиплачена заборгованість перед позивачем по заробітній платі в сумі 25381,18 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2018р. по цивільній справі №233/1261/18, що набрало законної сили, з ТОВ «Скат-Центр» на його користь була стягнута заборгованість по зарплаті в сумі 25381,18 грн., яка остаточно була виплачена йому 04 вересня 2018 року.

Оскільки роботодавець допустив затримку з остаточним розрахунком при звільненні, чим порушив законні трудові права позивача, останній у відповідності до ст.117 КЗпП України має право на середній заробіток за весь час затримки з розрахунком при звільненні в сумі 95753,52 грн., виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 312,92 грн.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2017р. по 04.09.2018р. в сумі 95753,52 грн.

Позивач, ОСОБА_1, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи, явку представника у судове засідання не забезпечив, натомість надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, пославшись на таке. ОСОБА_1 дійсно працював у ТОВ «Скат-Центр» і був звільнений 11.06.2017 року. На дату звільнення 11.06.2017 р. відповідач мав заборгованість з виплати позивачу заробітної плати. Позивач стверджує про проведення з ним остаточного фактичного розрахунку з заробітної плати 04 вересня 2018 року. Натомість стягнення «боргу» із заробітної плати за судовим рішенням було проведено державним виконавцем помилково, оскільки на момент стягнення (20 серпня 2018 року та 04 вересня 2018 року) сума заборгованості перед позивачем була погашена. Так 11.04.2018 р. TOB «Скат-Центр» перерахувало на користь ОСОБА_1 (на його зарплатну банківську карточку) суму боргу в розмірі 17658,23 грн. Сума боргу по заробітній платі обґрунтовувалася індивідуальними відомостями (персоніфікацію) по формі ОК-5 з Пенсійного Фонду України, яка міститься в матеріалах справи. У вказаній персоніфікації органами Пенсійного фонду України зазначені відомості, зокрема, про суму заробітку ОСОБА_1 та сплату страхових внесків всього за період січень - квітень 2017 року та червень 2017 року в загальній сумі 25381,18 грн. Вказані суми нарахованої заробітної плати вказані в ОК-5 без вирахування податків та зборів, належних до перерахування у бюджет в момент виплати заробітної плати. Утриманню з нарахованої заробітної плати підлягають ПДФО 18% та військовий збір 1,5%. Крім того, відповідач вважає, що позивачем порушено тримісячний строк звернення до суду з даним позовом, тому просить застосувати наслідки спливу позовної давності.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 працював у ТОВ «Скат-Центр» з 16.05.2013 року по 11.06.2017 року.

При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був.

Відповідно до відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-5, за січень 2017 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 5301,24 грн., за лютий 2017 року - 4483,10 грн., за березень 2017 року - 4926,00 грн., за квітень 2017 року - 4769,34 грн., за червень 2017 року - 5901,50 грн., а разом 25381,18 грн.

Відповідно до листа Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці від 06.06.2018 року, в ТОВ «Скат-Центр» виявлено порушення вимог трудового законодавства, про що складено акт, внесено припис про усунення порушень та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП. Внаслідок чого на ТОВ «Скат-Центр» був накладений штраф, який було сплачено.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 22.05.2018 року з ТОВ «Скат-Центр» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 25381,18 грн.

Відповідно до повідомлення Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва від 05.09.2018 року встановлено, що платіжне доручення від 16.08.2018 року №16932 на перерахування боргу з ТОВ «Скат-Центр» на користь ОСОБА_1 було перераховано управлінням Казначейства 20.08.2018 року на суму 18670,41 грн.

Відповідно до повідомлення Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва за №08-20/785 встановлено, що платіжне доручення від 30.08.2018 року №17202 на перерахування боргу з ТОВ «Скат-Центр» на користь ОСОБА_1 було перераховано управлінням Казначейства 04.09.2018 року на суму 6710,77 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Зі змісту ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до частини першої ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

На підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на помилковість стягнення державним виконавцем боргу із заробітної плати, проведеного 20.08.2018 року та 04.09.2018 року, оскільки таке стягнення проведено на виконання рішення суду, яке відповідачем не оскаржувалось та набуло законної сили.

День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи.

Отже, суд вважає, що оскільки відповідач перед позивачем мав заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивача, дана невиплата була здійснена з вини відповідача, остання виплати заборгованості була здійснена 04.09.2018 року, тому відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.06.2017 року по 04.09.2018 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 р. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) розділ ІV пункт 8, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до розрахункових листів за березень-квітень 2017 року ОСОБА_1 в березні 2017 року відпрацював 16 днів, за які нарахована заробітна плата в розмірі 4926,00 грн., в квітні 2017 року відпрацював 15 днів, за які нарахована заробітна плата в розмірі 4769,34 грн.

Таким чином, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить: (4926,00 грн. + 4769,34 грн.)/(16 днів + 15 днів) = 312,75 грн.

Час затримки розрахунку при звільненні з 12.06.2017 року по 04.09.2018 року становить 304 робочі дні.

Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку буде складати 95076,00 грн. (312,75 грн. х 304 дні).

Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що зазначена вище сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 95076,00 грн. повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Щодо порушення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999р., не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Остання виплати заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 була здійснена 04.09.2018 року.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 27.09.2018 року.

Враховуючи викладене, позивачем не порушено тримісячного строку звернення до суду з даним позовом.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведені розрахунки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 721 грн. 50 коп., що пропорційна сумі задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 355, 356 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр», розташованого за адресою: м. Київ, пров. Лужевського Руслана, буд. 14, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.06.2017 року по 04.09.2018 року в розмірі 95 076 (дев'яносто п'ять тисяч сімдесят шість) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 721 (сімсот двадцять одна) грн. 50 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повний текст рішення виготовлений 01 лютого 2019 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова