КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року місто Київ.

Справа 759/12066/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11329/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Желепи О.В., суддів Кулікової С.В., Мараєвої Н.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року (у складі судді Миколаєць І.Ю, інформація про дату складення повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному поряду за кредитним договором у розмірі 112 грн. а також судових витрат у розмірі 1762,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 було порушено строки виконання зобов`язань за укладеним між сторонами договором кредиту № 14/2011 від 21.04.2011 р., внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 13.06.2018 р. складала 112 654,33 грн., з яких 93 643,64 грн. - заборгованість за кредитом, 19 010,69 грн. - нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом. Враховуючи те, що ОСОБА_2 є поручителем ОСОБА_3 за договором поруки, банк просив стягнути вказану заборгованість із відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (, місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) заборгованість за кредитним договором № 14/2011 від 21.04.2011 року у розмірі 112 654,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (, місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 05 липня 2019 року представник ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_2 та ухвалити нове, яким прийняти постанову про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором № 14/2011 у розмірі 112654, 33 грн.

Вважає, що рішення ухвалене судом внаслідок неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Суд не вірно застосував норми права , відповідно до яких, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Суд першої інстанції не врахував, що пунктом 5.2 договору поруки №1 від 21.04.2011 визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Тобто, сторони погодили трирічний строк дії поруки, відповідно до положень статті 559 ЦК України, яка визначає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки.

Судом першої інстанції не враховано, що оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі позичальник повинен був здійснювати у відповідності з графіком, встановленим Додатком №2 до кредитного договору, не пізніше 10-го числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає за невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язання за кредитним договором, а тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку для пред`явлення вимог до поручителя.

В порушення ч.4 ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції не врахував висновків щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладених в постановах Верховного Суду, що призвело до ухвалення незаконного в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя, рішення.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 19.07.2019 року опубліковано на офіційній сторінці Київського апеляційного суду на порталі «Судова влада України» 22.07.2019 з метою доведення її до відома та ознайомлення відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які зареєстровані в АР Крим м. Бахчисарай.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів скарги , перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вимогам вищенаведених норм, рішення районного суду не відповідає.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель-відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що

21.04.2011 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 14/2011 (а.с. 6-12).

За умовами кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн. на придбання автомобіля Кіа Sorento, 2011 р.в., а останній зобов`язаний повернути кошти не пізніше 20.04.2016 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 16,6% річних згідно з графіком, що є Додатком 2 до кредитного договору. При цьому на прострочену заборгованість сторони домовилися, що процентна ставка встановлюється у розмірі 21,6% річних (пункти 1.1-1.4.2 договору).

Позивач належним чином виконав п. 1.5 кредитного договору та надав кошти в розмірі 200 000,00 грн. шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в КРД «Райффайзен банк Аваль», м. Сімферополь (а.с.15). Однак позичальником умови кредитного договору належним чином не виконані, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на день подання позову складала: 93 643,64 грн. заборгованості за кредитом, 19 010,69 заборгованості за відсотками за користування кредитом, з яких: 15 308,20 грн. сума нарахованих процентів за ставкою 16,6% за період з 01.03.2014 р. по 30.04.2015 р., 3 702,49 грн. - сума нарахованих процентів за ставкою 21,6% за період з 05.08.2014 р. по 30.04.2015 р. а всього 112 654,33 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору № 14/2011 від 21.04.2011 року, відповідно до ст. 553 ЦК України. 21.04.2011 року банком, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено Договір Поруки № 1, за умовами якого ОСОБА_2 поручається за виконання ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору № 11/2011 або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (ас. 13).

Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник (пункти 1.1, 1.4 договору поруки).

Відповідно до умов договору поруки у разі невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору позивач звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до позичальника та/або поручителя, а поручитель зобов`язаний не пізніше2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги кредитора перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунки, на яких враховується заборгованість позичальника. Номер рахунку зазначається в письмовій вимозі кредитора (пункти 2.1.-2.2 договору поруки).

Відмовляючи в задоволенні позову до поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що порука останнього припинилась, так як борг виник 05.08.2014 року, з вимогою до поручителя позивач не звертався, а позов було подано до суду 26.07.2018 року, тобто банком пропущено шестимісячний строк, передбачений ст. 559 ЦК України. (а.с. 1).

Разом з тим, суд не вірно застосував норми матеріального права, та не вірно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року,

При вирішенні спорів про стягнення боргу з поручителів, суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, пунктом 5.1. договору поруки № 1 від 21.04.2011 року, укладеним між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель) передбачено, що договір поруки набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Відповідно до п.5.2. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, а це три роки від дня настання строку виконання основного зобов`язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 26.07.2018 року банк звернувся до Апеляційного суду міста Києва з клопотанням про визначення підсудності справи за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27.07.2018 року визначено Святошинський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду вказаної позовної заяви.

02.08.2018 справа надійшла до Святошинського районного суду м. Києва. 03.08.2019 розподілена судді Миколаєць І.Ю. та ухвалою суду залишено позовну заяву без руху.

10.10.2018 року по справі відкрито провадження.

Так як в матеріалах справи відсутня вимога до поручителя в позасудовому порядку, днем висунення такої вимоги є дата звернення до суду - 02 серпня 2018 року.

Судом також встановлено, що боржник (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 20.04.2016 року, погашення проводиться шляхом погашення відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісячно до 10 числа вносити по 4981,00 грн. (а.с.6)

Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно п. 3,1. кредитного договору строк сплати процентів встановлено з 01 до 10 число (включно) кожного місяця згідно Додатка №2 до договору.

Позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у додатку до цього Договору та сплату процентів за користування кредитними коштами (надалі-кредитна заборгованість) шляхом сплати рівних платежів у розмірі 4981,00 грн. щомісячно з 1 по 10 число. Сплата періодичного платежу оформлюється єдиним платіжним документом, в якому не відокремлюються суми, що припадають на погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг строку для вимог до боржника, та обчислення установленого договором строку для пред`явлення вимог до поручителя.

За умовами договору поруки, сторони домовились про трирічний строк припинення поруки, в разі не пред`явлення вимоги до поручителя.

Якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трьохрічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Така правова позиція підтримувалась як ВСУ так і великою палатою ВС.

Відповідно до розрахунку позивача станом на 13.06.2018 року заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором складає 112654,33 грн., з яких: сума по тілу кредиту(разом і поточна і прострочена) - 93643,64, сума поточної заборгованості по відсотках - 15308,20грн., сума простроченої заборгованості по відсотках - 3702,49 грн.

Оскільки позивач в даній справі з позовом звернувся в серпні 2018 року , то з поручителя має бути стягнута заборгованість за період з серпня 2015 року по дату нарахування її в позовній заяві . З графіку погашення заборгованості вбачається, що станом на серпень 2015 року, непогашена заборгованість позичальника мала становити лише 38 407 грн. 94 коп. Додатку №2 до кредитного договору №14/2011 від 21.04.2011 (а.с. 12).

Оскільки порука в частині погашення заборгованості по кредиту з серпня 2015 року не припинилась, така заборгованість має бути стягнута з поручителя солідарно з боржником.

В частині заборгованості за кредитом, яка за графіком мала бути погашена до серпня 2015 року, порука припинилась, так як минуло три роки з дня настання щомісячного зобов`язання боржника по погашенню цієї заборгованості.

З приводу позовних вимог про стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.03.2014 року по 30.04.2015 року та з 05 серпня 2014 року до 30 квітня 2015 року в розмірі 19010, 69 грн. колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, останній просить стягнути відсотки , що нараховувались за період до 30 квітня 2015 року.

З огляду на те, що з позовом банк звернувся більш ніж через три роки, від кінцевої дати нарахування відсотків, а саме в серпні 2018 року, то порука в цій частині зобов`язань припинилась, а тому в цій частині вимог апеляційний суд також відмовляє.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, порушення судом норм матеріального права, не повне встановлення тих обставин, які мали значення для вирішення спору, не відповідність висновків суду встановленим обставинам справи, рішення районного суду, щодо вирішення вимог до поручителя підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог до поручителя.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір за подачу позову вже стягнутий з боржника, і рішення в цій частині не переглядається.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 897 грн. 60 коп. підлягають стягненню з поручителя ОСОБА_2 , пропорційно до задоволених вимог. ( сплачений судовий збір 2640 грн. Вимоги задоволено на 34%)

Сторонами процесу не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка відповідає в солідарному порядку з боржником ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»(, місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) заборгованість за кредитним договором №14/2011 від 21 квітня 2011 року в розмірі 38 407 грн. 94 коп. (тридцять вісім тисяч чотириста сім грн. 94 коп.)

В задоволенні іншої частини вимог до поручителя відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути зОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 897 грн. (вісімсот дев`яносто сім грн.) 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 05.09.2019 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді С.В. Кулікова

Н.Е. Мараєва