КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5693/18
Провадження № 2/552/63/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2019 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Руль І.М., відповідачів ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Остапенко І.О., відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

04.10.2018 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про встановлення факту її проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 01.01.1997 по 14.09.2018, визнання спільною сумісною власністю майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75.1 кв. м, житловою площею 41.2 кв.м, автомобіля VOLKSWAGEN JETTA 1/6 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , грошових коштів в сумі 180 000.00 грн, що знаходяться на вкладному ( депозитному) рахунку НОМЕР_3 в Публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» на підставі договору банківського вкладу «Прибутковий строковий» № 138206 від 12.07.2018, визнання права власності на Ѕ частку вказаного майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.07.1988 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , в якому перебувала до 09.02.1996 , оскільки 09.02.1996 відбулося розірвання шлюбу. З січня 1997 року їхні стосунки покращились і вони стали проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, придбавали спільне майно. У 1993 році вони на сім`ю, яка складалась із трьох осіб, її, ОСОБА_5 та її дочки від першого шлюбу отримали квартиру АДРЕСА_2 . З часу отримання квартири вони спільно проживали у цій квартирі, несли витрати по її утриманню. За час проживання з відповідачем ОСОБА_5 вона постійно працювала ,має трудовий стаж 31 рік. У квітні 2015 вона вийшла на пенсію. В період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вони за спільні кошти придбали на ім`я ОСОБА_5 , 06.08.2009 квартиру АДРЕСА_1 , а також в 2009 році вони за спільні кошти придбали автомобіль VOLKSWAGEN JETTA 1/6 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі WVWZZZIKZ8М075234 12.07.2018 ОСОБА_5 уклав договір банківського вкладу «Прибутковий строковий» № 138206 з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», розмір вкладу 180 000 грн. 27.05.2019 ОСОБА_1 змінила предмет спору, доповнила позовні вимоги та просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 01.01.1997 по 14.09.2018. Визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль VOLKSWAGEN JETTA 1/6 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 ; грошові кошти у розмірі 180 000 грн, що знаходяться на вкладному депозитному рахунку НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на підставі договору банківського вкладу «Прибутковий строковий» № 138206 від 12.07.2018; грошові кошти у розмірі 21 016.95 доларів США з нарахованими відсотками станом на 27.05.2019, що знаходяться на особовому рахунку № НОМЕР_4 відкритому на ім`я ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» відповідно до договору від 30.03.2018 № SAMDNWFD101 ; вміст сейфу №72, який знаходиться в базовому відділенні ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», право оренди на який оформлено ОСОБА_5 на підставі договору оренди індивідуального ( банківського) сейфу від 11.09.2008 №38; земельну ділянку в садівничому товаристві «Колос» площею 680 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 ; садовий будинок в садівничому товаристві «Колос» з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 56.0 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 ; гараж № 604 загальною площею 19.4 кв.м в обслуговуючому кооперативі «Автоколектив «Гайок», що розташований за адресою м. Полтава, вул АДРЕСА_4 Половка АДРЕСА_5 ; грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку, який відкритий ОСОБА_5 в АТ КБ «ПриватБанк».

Просила визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного майна

Також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

05.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

30.10.2018 підготовче засідання відкладене , у зв`язку з неявкою відповідача.

12.11.2018 проведене підготовче засідання.

20.11.2018 надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою від 21.11.2018 позов забезпечений, накладений арешт на спірне майно.

Ухвалою від 21.11.2018 зупинене провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача.

Ухвалою від 21.11.2018 витребуваний актовий запис про смерть відповідача.

Ухвалою від 23.05.2019 провадження у справі поновлено. Залучено до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3

Ухвалою від 27.05.2019 частково задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою від 10.06.2019 зупинено провадження у справі для розгляду заяви ОСОБА_2 про відвід судді Васильєвої Л.М.

Ухвалою від 11.06.2019 поновлено провадження у справі, у зв`язку з відмовою у задоволенні заяви про відвід.

01.07.2019 надійшов відзив на позов правонаступників ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в якому відповідачі позовні вимоги не визнали , просили відмовити у їх задоволенні. Відповідачі посилались на те, що ОСОБА_1 не проживала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, не приймала жодної участі у придбанні спірного майна.

Ухвалою від 05.07.2019 витребувані докази за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 .

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, що викладені в позовних заявах. Позивач пояснила, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 09.02.1996, вона поновила з ОСОБА_5 шлюбні та сімені стосунки у 1997 році, проживала з цього часу з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу , вела спільне господарство, придбавала майно, доглядала за чоловіком коли він хворів, придбавала йому ліки. За період спільного проживання на ім`я чоловіка була придбана квартира АДРЕСА_1 у 2009 році, у цьому ж році на його ім`я був придбаний автомобіль VOLKSWAGEN JETTA 1/6 2008 року випуску . Вони за спільні кошти робили ремонт в квартирі, вона придбала меблі в квартиру вартістю 28 080 грн, а ОСОБА_5 придбав побутову техніку в квартиру на 16 512 грн. Після продажу їхньої спільної квартири за адресою АДРЕСА_6 частину коштів вона віддала чоловіку ОСОБА_5 , оскільки він витратив більше грошей ніж вона на придбання спільного майна, а іншу частину грошей вона та її чоловік поклали на депозити у банках. Після закінчення ремонту у квартирі вона поселилась в цій квартирі разом з ОСОБА_5 ,де проживає і зареєстрована по цей час. Зазначала, що вона працювала, отримувала заробітну плату, отримувала аліменти у значному розмірі на утримання дочки від першого чоловіка , а також отримала від своїх батьків 20 000 доларів США , від продажу ними квартири у м. Києві.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, з підстав, що викладені у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, у попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. ОСОБА_2 пояснив, що після розірванню шлюбу з його братом ОСОБА_5 позивач ніколи не проживала з ним однією сім`єю, не вела спільне господарство та не приймала участі у придбанні спірного майна. Його брат був матеріально забезпеченою людиною, все майно, яке у нього було придбане за його особисті кошти. Позивач шахрайським шляхом намагається заволодіти майном брата.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд керується наступним.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 06.07.1988 по 09.02.1996.

В період шлюбу їхній сім`ї була надана для проживання квартира АДРЕСА_2 , яка на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» була передана їм у власність в рівних частках ( по Ѕ) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.08.2009.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина. Заяви про прийняття спадщини подали позивач ОСОБА_1 , рідний брат ОСОБА_5 ОСОБА_2 , племінники ОСОБА_4 , ОСОБА_3

Спадкова справа заведена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Карнарук Н.В.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач просить встановити факт її проживання однією сім`єю , як чоловіка та дружини, з ОСОБА_5 з 01.01.1997.

У період з 01.01.1997 по 01.01.2004 був чинний Кодекс про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року, який не передбачав такої норми права , як стаття 74 СК України в редакції чинній з 01.01.2004 та на теперішній час, а тому не може бути застосована ст. 74 СК України до позовних вимог за період з 01.01.1997 по 01.01.2004 .

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" (в редакції, що була чинною до прийняття постанови N 11 Пленумом Верховного Суду України від 21.12.2007р.), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про власність" (який був чинним до 20 червня 2007 року), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної особи у придбання такого майна.

Із технічного паспорту на садовий будинок в садовому товаристві «Колос» , що знаходиться по АДРЕСА_3 убачається, що садовий будинок ( головна річ) збудований у 1989 році, тобто в період шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , а інші допоміжні будівлі у період з 2005 по 2010 роки (т. 1 а.с. 182-188).

Ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач, пред`явивши позов про визнання вказаного садового будинку спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 посилається на вимоги ст. 74 СК України, які не можуть бути застосовані до вказаних позовних вимог, оскільки на час придбання (побудови) цього садового будинку вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та правовідносин , що склалися регулюються нормами чинного, на той час, Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки в садівничому товаристві «Колос» площею 680 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 на якій розташований спірний садовий будинок, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю 11-ПЛ № 013881 належить ОСОБА_5 .

Надана позивачем ксерокопія цього державного акту не містить навіть дати його видачі , дише зазначено, що він виданий на підставі рішення Кротенківської сільської ради народних депутатів від 7 квітня № 13 ( т. 1 а.с. 180).

Стаття 125 Земельного Кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права.

З урахування змін у законодавстві, порядку державної реєстрації прав на землю та документів, що ці права посвідчують періоди реєстрації можливо поділити на три етапи: перший етап до 02.05.2009, другий етап після 02.05.2009 та третій етап після 01.01.2013.

Виходячи із змісту акту слід дійти до висновку , що рішення про передачу ОСОБА_5 спірної земельної ділянки у власність стосується першого етапу.

До 02.05.2009 відповідно до ст. 125 ЗК України право власності виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянки та його державної реєстрації. Державну реєстрацію правовстановлюючих документів проводили територіальні органи Держкомзему.

Матеріали справи не містять доказів того, що право власності на спірну земельну ділянку на ОСОБА_5 зареєстроване у встановленому законом порядку.

Ч. 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже питання про визнання права власності на спірну земельну ділянку може бути вирішене тільки при вирішенні спору щодо садового будинку, який розташований на цій земельній ділянці , а так як суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на садовий будинок з вищенаведених підстав, слід відмовити , з цих же підстав, і у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки.

Із технічного паспорту на спірний гараж № 604 загальною площею 19.4 кв.м, в обслуговуючому кооперативі «Автоколектив «Гайок», що розташований за адресою м. Полтава, вул. Половка, 109 ( а.с. 189-192) убачається, що він збудований в 2000 році, а отже норми статті 74 СК України, на яку позивач посилається, як на підставу задоволення її позовних вимог в цій частині, також не можуть бути застосовані до позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину спірного гаража.

У вказаній справі доказуванню спільного проживання однією сім`є як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з урахуванням вимог ст. 74 СК України, підлягає період з 01.01.2004.

Як вже зазначалось вище , відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести, що вона з 01.01.2004 проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вела спільне господарство та за спільні кошти придбала спірне майно .

Майно, яке є предметом спору та яке придбане ОСОБА_5 після 01.01.2004 складається із: квартири АДРЕСА_1 , що придбана на ім`я ОСОБА_5 06.08.2009 ( т. 1 а.с. 65-66), автомобіль VOLKSWAGEN JETTA 1/6 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , що придбаний 04.06.2008. Також предметом позову є :грошові кошти у розмірі 180 000 грн, що знаходяться на вкладному депозитному рахунку НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на підставі договору банківського вкладу «Прибутковий строковий» № 138206 від 12.07.2018; грошові кошти у розмірі 21 016.95 доларів США з нарахованими відсотками станом на 27.05.2019, що знаходяться на особовому рахунку № НОМЕР_4 відкритому на ім`я ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» відповідно до договору від 30.03.2018 № SAMDNWFD101 ; вміст сейфу №72, який знаходиться в базовому відділенні ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», право оренди на який оформлено ОСОБА_5 на підставі договору оренди індивідуального (банківського) сейфу від 11.09.2008 №38; грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку, який відкритий ОСОБА_5 в АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача підтвердили ту обставину, що позивач проживала разом з ОСОБА_5 , без реєстрації шлюбу, спочатку в квартирі АДРЕСА_2 , а потім в квартирі АДРЕСА_1 , що позивач доглядала за ОСОБА_5 , коли він хворів, що вона була гарною господинею, підтримувала порядок в квартирі, готувала їжу, що ОСОБА_5 дарував їй дорогі подарунки, що вони разом відпочивали та проводили дозвілля, святкували свята та ювілеї.

Окрім того та обставина, що позивач та ОСОБА_5 спільно проводили дозвілл , відпустки , святкували разом свята та ювілеї підтверджується наданими фотокартками.

Однак вказані свідки, за виключенням дочки ОСОБА_7 та зятя ОСОБА_8 , не надали суду пояснень з приводу участі позивача у придбанні спірного майна, а саме коли та за чиї кошти це майно придбане, які саме кошти були витрачені позивачем на придбання вказаного майна.

Щодо пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то суд оцінює їх критично, оскільки вказані свідки є близькими родичами позивача.

Суд не визнає належним доказом придбання спірного майна ( квартири та автомобіля) придбання ОСОБА_1 меблів вартістю 28 080 грн, а також надані нею квитанції про сплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 за період з травня 2017 року по вересень 2018 року, оскільки спірна квартира придбана в 2009 році.

Із паспортів позивача та первісного відповідача убачається, що після продажу квартири по АДРЕСА_7 ОСОБА_5 був знятий з реєстраційного обліку за адресою вказаної квартири з 22.02.2013 та зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_1 в цей же день, а ОСОБА_1 після продажу квартири була зареєстрована за адресою АДРЕСА_8 з 16.03.2013 по 30.05.2014, у спірній квартирі зареєстрована 19.06.2014, але жодного доказу у підтвердження того, що вона зареєстрована у спірній квартирі як член сім`ї власника квартири ОСОБА_5 суду не надано. Довідка ОСББ «Жовтнева 59А» про те, що ОСОБА_1 зареєстрована у спірній квартирі як дружина власника квартири, не може бути взята судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 не перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі.

Із трудової книжки позивача убачається, що вона з 30.06.2004 по 02.03.2009 не працювала.

Будь-яких доказів того, що у вказаний період позивач отримувала чи мала кошти, які б дали їй можливість придбати у 2008-2009 роках спірну квартиру та спірний автомобіль позивач не надала.

Посилання позивача на те, що у неї були грошові заощадження станом на 2008 та 2009 рік нічим, окрім її слів не підтверджено.

Не може бути прийнято до уваги судом, як доказ наявності у позивача коштів для придбання спірних квартири та автомобіля , її посилання на те, що вона отримувала на утримання дочки аліменти від першого чоловіка у значних розмірах. Дочка позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на час придбання спірної квартири , 06.08.2009, їй майже виповнилось 20 років, а отже аліментні обов`язки по її утриманню вже могли бути припиненими. Тим більше позивач не надала доказів того, у який період вона отримувала аліменти та у якому розмірі, та що отримані нею кошти в якості аліментів, витрачені на придбання спірного майна.

Не підтверджено належними доказами посилання позивача про те, що вона отримала від своїх батьків, після продажу належної їм квартири , 20 000 доларів США, а пояснення свідків в цій частині не є належними доказами. Більш того із пояснень позивача у судовому засіданні убачається, що вказані кошти вона на придбання спірної квартири та автомобіля не витрачала.

В позовній заяві позивач зазначає, мовою оригіналу « З метою покриття витрат на ремонт нової квартири, придбання авто та меблів, ми вимушені були продати нашу спільну квартиру за адресою АДРЕСА_6 . 20.02.2013… уклали договір купівлі продажу … за 367 678. 00 грн. Частину коштів я віддала чоловікові ОСОБА_9 , оскільки він витратив більше грошей ніж я на придбання вищезазначеного майна, придбали необхідні для спільного проживання речі, іншою частиною коштів ми розпорядились шляхом укладення депозитних договорів з банківськими установами».

Аналізуючи зазначені позивачем доводи, слід дійти до висновку, що позивач та ОСОБА_5 не мали спільного бюджету, бо якби у них спільний бюджет був , то віддавати кошти ОСОБА_5 за придбання спірного майна після продажу спільної квартири, у позивача не було б необхідності.

Позивач не зазначає, яку конкретно суму коштів вона особисто витратила на придбання спірних автомобіля та квартири .

Також при вирішенні спору суд приймає до уваги те, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в договорі купівлі-продажу від 06.08.2009 ОСОБА_5 ( п. 1.4) , що покупець ( ОСОБА_5 ) стверджує, що квартира набувається ним за власні кошти, оскільки на момент укладення договору він у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває.

Позивач погодилась із вказаним договором та з часу його укладення жодних претензій до ОСОБА_5 з цього приводу не пред`явила, що спростовує посилання позивача на те, що між нею та ОСОБА_5 були міцні сімейні стосунки, що вона проживаючи разом з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу , мала з ним спільний бюджет та за спільні кошти придбавала спірне майно.

Суд не має у розпорядженні доказів того, що грошові кошти, які розміщені на банківських рахунках на ім`я ОСОБА_5 , на час розгляду справи наявні, жодна сторона не заявляла клопотання про витребування доказів щодо перебування коштів у вказаних банківських установах, а ксерокопії банківських договорів , не є належним доказом наявності вказаних коштів на рахунках, що відкриті на ім`я ОСОБА_5

Невідомий суду і вміст банківського сейфу.

Окрім того позивач надала суду докази того, що на її ім`я 27.02.2017 в АТ «Укрексімбанк» відкритий депозитний договір в гривні, а в ПАТ «Мегабанк» відкриті депозитні договори від 23.01.2018 в доларах США, а 15.09.2017 у валюті гривня ( т. 1 а.с. 30-31).

Зазначені обставини також підтверджують те, що у позивача та у ОСОБА_5 були особисті власні кошти, які вони, кожен окремо, розміщали на банківських рахунках .

При вирішенні спору суд не приймає до уваги пояснення свідків з боку відповідачів, бо жоден із допитаних свідків , як убачається з їх пояснень, не був обізнаний з життям ОСОБА_5 в м. Полтаві, та не знав де і з ким він проживає в м. Полтава.

Надані відповідачем ОСОБА_2 медичні виписки про хворобу ОСОБА_5 та його численні скарги до правоохоронних органів та державних установ взагалі не мають жодного значення для вирішення спору, оскільки не стосуються позовних вимог.

Враховуючи викладене та з урахуванням правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц). в якій роз`яснено: « що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту».

Витрати на правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України відносяться до судових витрат.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог підлягають стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрати, що здійснені ним на правничу допомогу по вказаній справі .

Керуючись ст.. 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 15 500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м.Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_9 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , прож. АДРЕСА_10 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

ОСОБА_4 , прож. АДРЕСА_11 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7

ОСОБА_3 прож. АДРЕСА_12 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Повний текст рішення виготовлений 12.12.2109.

Суддя Л.М. Васильєва