Справа № 606/46/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Пасько І.Б.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області, про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що в 1995 році померла ОСОБА_3. Позивач є спадоємцем усього майна після смерті ОСОБА_3 за заповітом. Прийняв спадщину в порядку передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, так як фактично вступив в оперативне управління спадковим майном. Однак, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Враховуючи наведене, для реалізації своїх спадкових прав, позивач змушений звертатися до суду щоб визнати право власності на спадщину.

Позивач в судове засідання до суду не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, про що надала до канцелярії суду письмову заяву.

Представник відповідача Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечує проти його задоволення позову, про що надав до канцелярії суду письмову заяву.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося .

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають до задоволення.

Як вбачається із заповіту, посвідченого Мшанецькою сільською радою від 28.03.1995 року, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 видане Мшанецькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільській області 26.04.1995 року, актовий запис № 11).

Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок виданого головою виконкому Теребовлянської районної ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР від 21.03.1989 року, 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності ОСОБА_3.

Відповідно довідки №310 від 19.09.2018 року, виданої Тербовлянським бюро технічної інвентризації, ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 12.05.1989 року, раніше житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами рахувався по АДРЕСА_1, на даний час 1/2 житлового будинку згідно свідоцтва про право особистої власності складає 1/1 цілу частку.

13.08.2018 року позивач звернувся до Теребовлянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за заповітом. В Теребовлянській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу №281/2018 від 13.08.2018 року за заявою ОСОБА_1 Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.11.2018 року №1754/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказане майно.

Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР).

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організація

Змістом ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі,встановивши, що позивач є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за заповітом, а тому слід визнати за позивачем в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 за заповітом право власності на житловий будинк з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами.

Керуючись ст. ст. 328, 392, ЦК України, Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 247, 259, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області, про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка