Справа № 161/3957/19
Провадження № 2/161/1655/19

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Грабовській Г.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності шляхом знесення самочинного будівництва,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист права власності шляхом знесення самочинного будівництва.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником земельної ділянки площею 0,0254 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Власник суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , а згодом її дочка ОСОБА_4 , розпочали та здійснили будівництво бетонно-цегляного паркану та господарської будівлі поза межами своєї ділянки, внаслідок чого площа його ділянки, визначена в державному акті, зменшилася. На його неодноразові звернення щодо припинення будівництва паркану відповідачі не реагували. Вказує, що був змушений звернутись до правоохоронних органів, до управління містобудування та до управління держкомзему з приводу вказаного порушення.

З врахуванням наведеного, просить суд, зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту ділянку, шляхом знесення господарської будівлі та приведення земельної ділянки у попередній стан, а також стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 29 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі.

У встановлений в ухвалі суду строк представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позивач в поданій позовній заяві не доводить жодними доказами самовільного будівництва відповідачкою, оскільки, в неї є всі належні документи, що підтверджують її право власності на спірну господарську споруду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 В. в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що відповідачка на дану прибудову має всі дозвільні документи. Крім того, вказав, що коли ОСОБА_3 будувала паркан, то суміжна земельна ділянка була в комунальній власності і не належала позивачу. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Виходячи зі змісту права власності та положень ст.78 ЗК України, ст.373 ЦК України, власник земельної ділянки має право володіти, користуватися і розпоряджатися належною йому земельною ділянкою на свій розсуд, відповідно до її цільового призначення, а також використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Крім того, частинами 2, 4 статті 13 ЦК України установлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб, при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.09.201 року є власником земельної ділянки площею 0,0254 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:032:0022 (а.с.18).

Власником суміжної земельної ділянки площею 0,0419 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 та будинковолодіння є відповідач ОСОБА_3 (а.с.61-66).

ОСОБА_3 було самовільно збудовано бетонно-цегляний паркан та господарську будівлю на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

Зазначена обставина підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.10.2011 року, листом Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради на звернення ОСОБА_1 № К-1097/20.1-8-040 від 23.09.2011 року висновками судової експертизи №8920-8921 від 09.01.2019 року, №7330-7331 від 24.05.2013 року (а.с. 19-25).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04 вересня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позов задоволено частково зобов`язано ОСОБА_3 за власний рахунок звільнити належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0254 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:032:0022, шляхом знесення самовільно збудованого бетонно-цегляного паркану (а.с.29-30).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 24 жовтня 2013 року вказане рішення залишено без змін.

Із пояснень сторін в судовому засіданні судом встановлено, що відповідачем знесено самовільно збудований паркан, проте, господарська будівля ОСОБА_3 не зносилася в добровільному порядку.

Проведеною у справі земельно-технічною експертизою (висновок №7330-7331 від 24.05.2013 року) встановлено, що господарська будівля площею 16,70 кв.м, що належить ОСОБА_3 , знаходиться на належній ОСОБА_1 земельній ділянці (а.с.а.с.21-22).

Вказаний висновок експертизи є чітким та конкретним, обґрунтованим та належно мотивованим, виконаний на підставі відповідних методик, ґрунтується на матеріалах справи і чинному законодавстві, а тому суд вважає його належним та допустимим доказом по справі.

Відповідно до ч. 4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Статтями 90, 91, 152, 158 Земельного кодексу передбачено, що власник земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі, проте, зобов?язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан, який існував до порушення прав.

Оскільки, право позивача, як власника земельної ділянки, в даному випадку, порушені відповідачем шляхом будівництва господарської будівлі на землі ОСОБА_1 , то ОСОБА_3 зобов?язана звільнити належну позивачу земельну ділянку шляхом знесення господарської будівлі та приведення земельної ділянки позивача у попередній стан.

При цьому суд не бере до уваги за безпідставністю доводи представника відповідача про законність реєстрації ОСОБА_6 права власності на господарську будівлю 21.12.2010 року (а.с.64). Зокрема, відповідач самовільно збудувала будівлю у червні 2010 року (а.с. 35) і усунула недоліки самочинного будівництва 04.11.2010 року (а.с.60), однак, позивачу раніше, а саме 15.09.2010 року згідно рішення міської ради, була виділена у власність зазначена земельна ділянка (а.с.18).

Сам факт реєстрації права власності на спірну господарську будівлю також не впливає на вищевказані висновки суду, так як, спірна господарська будівля знаходиться на земельній ділянці позивача, а відтак, порушує його права.

Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що з метою усунення перешкод в користуванні самовільно зайнятою відповідачем земельною ділянкою, суд вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_3 звільнити цю земельну ділянку та привести її у придатний для використання за цільовим призначенням стан шляхом знесення збудованої на ній господарської будівлі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 373, 376, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 78, 79, 90, 91, 103, 152, 158 Земельного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок звільнити належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0254 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:032:0022, шляхом знесення господарської будівлі та приведення земельної ділянки у попередній стан.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер невідомо.

Рішення в повному обсязі складено 05 вересня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.