печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р. Суддя Печерського районного суду м. Києва Волкова С.Я., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Верховної Ради України про визнання права на забезпечення прав на розпорядження спадковим майном шляхом прийняття законів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 26.11.2019 р. звернулася до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Верховної Ради України, просить: визнати право на забезпечення прав відповідачами Кабінетом Міністрів України, Міністерством юстиції України, Верховною Радою України на розпорядження спадковим майном за адресами: АДРЕСА_1 , та забезпечення права на набуття спадкових майнових прав шляхом: прийняття законів Верховною Радою України та нормативно-правових актів Кабінетом Міністрів України, актів, у яких буде встановлений правовий механізм забезпечення права на розпорядження спадковим майном, та виконання Міністерством юстиції України прийнятих Кабінетом Міністрів України актів.

Означену позовну заяву ОСОБА_1 зареєстровано в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 , додані до позовної заяви документи, слід дійти висновку, що у відкритті провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно пункту 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі судового рішення є власником 7/10 частин житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , втім не може оформити своє право власності на земельні ділянки за зазначеними адресами, оскільки відповідачі в порушення своїх обов`язків Розділу IX Земельного кодексу України «Прикінцеві положення» не створили умови для виконання забезпечення спадкових прав на розпорядження спадковими будинками, отже за час існування України не створений правовий механізм перереєстрації речових прав на садибні земельні ділянки, майнові права на які були визнані в УССР за раніше діючим законодавством, отже закон в Україні є, відсутні механізми його виконання в такий спосіб, який не порушує закони та права, що є повноваженнями вищих виконавчих органів України - відповідачів по справі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади, здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Згідно пункту 1 Положення «Про Міністерство юстиції України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 02.07.2014 р., Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері електронних довірчих послуг, нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

Верховна Рада України - єдиний законодавчий орган державної влади України, який згідно зі ст. 91 Конституції України приймає закони, постанови та інші акти, згідно ч. 1 ст. 1 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом № 1861-VI від 10.02.2010 р., порядок роботи Верховної Ради України, її органів та посадових осіб, засади формування, організації діяльності та припинення діяльності депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України встановлюються Конституцією України, Регламентом Верховної Ради України та законами України «Про комітети Верховної Ради України», «Про статус народного депутата України», про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України.

Згідно ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Отже, поданий позивачем ОСОБА_1 позов, відповідно до визначеної Кодексом адміністративного судочинства України підсудності належить до компетенції окружного адміністративного суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 258-263, 353, 354, підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Верховної Ради України про визнання права на забезпечення прав на розпорядження спадковим майном шляхом прийняття законів.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через районний суд протягом п`ятнадцяти днів. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.Я. Волкова