ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/682/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Кметика Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/15301/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2019 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст якого складено 23 квітня 2019 року, по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Волхонтент-Граніт» до ОСОБА_2 про визнання попереднього договору припиненим, скасування акту прийому-передачі рухомого майна, його вилучення та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ТОВ «Волхонтент-Граніт» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 та про визнання попереднього договору припиненим, скасування акту прийому-передачі рухомого майна, його вилучення та стягнення грошових коштів

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 02 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Волхонтент-Граніт» укладено попередній договір, згідно якого сторони досягли згоди про укладення у період з 02 листопада 2017 року до 01 липня 2018 року основного договору купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ).

Згідно пункту 2.3 цього договору в якості першого внеску за майбутнім договором купівлі-продажу позивач передав відповідачу рухоме майно - обладнання вартістю 804 881.70 грн. Однак, при укладенні цього попереднього договору відповідач не бажав реального настання правових наслідків, тобто не мав наміру в подальшому укласти договір купівлі-продажу. Він цілеспрямовано ввів в оману позивача щодо обставин, котрі мають істотне значення, а саме: не повідомив про наявність арешту та заборон на відчуження нерухомого майна, що мало бути предметом договору купівлі-продажу. Окрім цього, основний правочин так і не був укладений, а тому попередній договір слід вважати припиненим у зв`язку з невиконанням його умов позивачем.

З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просив визнати припиненим попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2017 року, скасувати акт прийому-передачі рухомого майна - обладнання, вилучити його та згідно пункту 2.3. попереднього договору стягнути 804881.70 грн. штрафу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ТОВ «Волхонтент-Граніт» аванс за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2017 року згідно додатку №1, а саме:

- полірувальну лінію Педріні (тип М-636, інвентаризаційний номер 0420194);

- верстат форматної різки Педріні (тип М-743, інвентаризаційний номер 0420195);

- верстат калібрувальний Педріні (тип М-641, інвентаризаційний номер 0420193);

- верстат однодисковий поперечної різки Педріні (тип М-539, інвентаризаційний номер 0420192);

- торцово-фасочну машину (тип Siga, інвентаризаційний номер 042010);

- верстат фасочний Педріні (тип М-839, інвентаризаційний номер 0420196);

- верстат однодисковий мостовий Педріні (інвентаризаційний номер 0420191).

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ТОВ «Волхонтент-Граніт» штраф за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2017 року в розмірі 804881 грн. 70 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ТОВ «Волхонтент-Граніт» 13835 грн. 23 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи рішення про зобов`язання апелянта повернути позивачу аванс за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2017 року згідно додатку №1, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, заявлених позивачем у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, оскільки авансом може бути лише грошова сума, а не будь-яке рухоме майно. Зазначає, що юридичний статус рухомого майна, переданого позивачем відповідачу, не є ні завдатком, ні авансом.

Крім того, судом першої інстанції не встановлено із чиєї вини не було укладено Основний договір, а тому рішення суду в частині стягнення штрафу з відповідача є безпідставним.

Звертає увагу, що причиною відмови Продавця від укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна мала б слугувати постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, однак, така постанова нотаріусом не виносилась.

Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В липні 2019 року ТОВ «Волхонтент-Граніт» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що згідно п.2.3. Договору Покупець передав Продавцю перший внесок, а саме: рухоме майно згiдно додатку №1, вартість якого складає 804 881 грн. 70 коп., що погоджено сторонами, як гарантію на підтвердження зобов`язання i на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна та своєї платоспроможності. Крім того, у п.5.3. вказаного договору зазначено, що у випадку невиконання передбачених ним зобов`язань, Продавець зобов`язаний сплатити Покупцю штраф у розмірі 804 881 грн. 70 коп. та повернути майно або суму, отриману у відповідності до п.2.3. договору.

Звертає увагу на те, що для укладення основного договору Продавець ОСОБА_2 мав би звернутись до нотаріуса, надавши йому відповідні документи, для проведення нотаріусом дій щодо продажу нерухомого майно, чого останнім зроблено не було, що дає підстави для висновку, що саме з вини відповідача не було виконано умови попереднього договору купівлі-продажу майна та не вчинено основний договiр купівлі-продажу нерухомого майна.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Майка О.Б. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача - адвокат Кметик Я.С. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

02 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Волхонтент-Граніт» укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Попередній договір).

Пунктами 1.1., 6.1 Попереднього договору визначено, що сторони зобов`язуються у майбутньому, в строк з 02 листопада 2017 року до 01 липня 2018 року у м.Тернополі або у м.Дніпро укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу (далі - Основний договір). Покупець вправі здійснити оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна як на себе особисто, так і на вказану особу, з якою буде укладатись Основний договір, з чим погоджуються сторони.

Згідно пункту 2.3. Попереднього договору покупець передає продавцю перший внесок, а саме: рухоме майно згідно додатку №1, вартість якого складає 804881.70 грн., що погоджено сторонами протоколом №1, як гарантію та підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна та своєї платіжної спроможності, для цього між сторонами необхідно буде укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, дарування або застави або будь-який інший договір, який не буде суперечити чинному законодавству України.

У додатку №1 до Попереднього договору зазначено, що передано було наступні предмети:

- полірувальна лінія Педріні (тип М-636, інвентаризаційний номер 0420194);

- верстат форматної різки Педріні (тип М-743, інвентаризаційний номер 0420195);

- верстат калібрувальний Педріні (тип М-641, інвентаризаційний номер 0420193);

- верстат однодисковий поперечної різки Педріні (тип М-539, інвентаризаційний номер 0420192);

- торцово-фасочна машина (тип Siga, інвентаризаційний номер 042010);

- верстат фасочний Педріні (тип М-839, інвентаризаційний номер 0420196);

- верстат однодисковий мостовий Педріні (інвентаризаційний номер 0420191).

Протоколом № 1 (додаток до Попереднього договору) сторони погодили ціну вказаного майна і визначили, що вона становить 804881.70 грн.

Це майно було передано позивачем відповідачу, про що свідчить акт прийому-передачі, котрий є додатком до Попереднього договору.

Однак, всупереч Попередньому договору, Основний договір у визначений сторонами строк укладений не був.

12 липня 2018 року позивач надіслав відповідачу лист-повідомлення, у якому просив у п`ятиденний термін з дня отримання добровільно повернути майно, передане згідно додатку 1 до Попереднього договору та звернутись до нотаріуса щодо укладення додаткової угоди про розірвання цього договору.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною 1 ст.631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Таким чином, будь-які зміни умов попереднього договору можуть бути погоджені сторонами виключно у межах строку дії договору.

Згідно з частиною 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом.

Виходячи із комплексного аналізу вказаних норм права судом першої інстанції вірно встановлено, що єдиним зобов`язанням, яке виникло між сторонами Попереднього договору, було зобов`язання укласти Основний договір і воно припинилось на підставі закону, тобто, у зв`язку з не укладенням останнього протягом строку, встановленого у Попередньому договорі.

Будь-яке правовідношення між сторонами, котрі б випливали з Попереднього договору, відсутнє.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Встановивши, що між сторонами був укладений та нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу та досягнуто домовленості про купівлю-продаж нерухомого майна - нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу, в рахунок попередньої оплати вартості вказаного майна ТОВ «Волхонтент-Граніт» передано ОСОБА_2 рухоме майно згідно додатку № 1, вартість якого складає 804881.70 грн., що погоджено сторонами протоколом № 1, однак, договір купівлі-продажу не був укладений, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що передане позивачем відповідачу рухоме майно, вартість якого складає 804881.70 грн., є авансом та підлягає поверненню позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13.

З матеріалів справи вбачається, що договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися зробити це в майбутньому.

Доводи апелянта про те, що рухоме майно, яке передане позивачем відповідачу, не є ні завдатком, ні авансом, не заслуговують на увагу, оскільки в п.5.1. Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2017 року визначено, що рухоме майно (вартість якого складає 804881.70 грн.) передано як перший внесок щодо реалізації укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Крім того, згідно п.5.3. Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2017 року вбачається, що у випадку невиконання зобов`язань, передбачених даним договором, Продавець зобов`язаний сплатити Покупцю штраф у розмірі 804881.70 грн. та повернути майно або суму, отриману у відповідності до п. 2.3. договору (перший внесок).

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не встановлено із чиєї саме вини не було укладено Основний договір, а тому рішення суду в частині стягнення штрафу з відповідача є необгрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до пункту 6.1. Попереднього договору, сторони домовилися, що укладення та нотарiальне посвідчення Основного договору купівлі-продажу здійснюватиметься у період з 02 листопада 2017 року до 01 липня 2018 року.

Згідно п.5.8. Попереднього договору Продавець гарантує Покупцю, що на день підписання цього попереднього договору купiвлі-продажу, нерухоме майно, яке буде предметом Основного договору, не знаходиться пiд жодним із передбачених законом обтяжень, не продане, не подароване, не заставлене, в спорі та пiд забороною, в тому числі в податковій заставі, не перебуває, прав щодо нього третіх осіб немає, а також, що правочин по продажу цього майна не суперечить нормам та інтересам неповнолітніх, малолiтнiх та непрацездатних дiтей.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, згiдно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вiд 10 липня 2018 року за №130363772 вбачається, що на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , було накладено арешт згiдно постанови державного виконавця Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Єсюнiної В.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 31901961 від 04 липня 2012 року.

Таким чином, в період з 04 липня 2012 року до 10 липня 2018 року, тобто, після спливу строку, визначеного п.6.1. попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, на все нерухоме майно ОСОБА_2 було накладено арешт.

З огляду на викладене, при укладенні попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не мав права в подальшому укладати основний договiр купівлі-продажу нерухомого майна.

Колегія суддів звертає увагу на те, що накладення арешту на нерухоме майно, що мало бути продане відповідачем в користь ТОВ «Волхонтент-Граніт» в термін до 02 липня 2018 року, як це було визначено п.6.1. попереднього договору, стало причиною невиконання ОСОБА_2 умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2017 року.

Посилання апелянта на Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , згідно якої будь-які обтяження спірного нерухомого майна відсутні колегія суддів до уваги не приймає, оскільки інформація у вказаній довідці відображена станом на день її формування, тобто, 29 листопада 2018 року, тоді як основний договір повинен був бути укладеним в період з з 02 листопада 2017 року до 01 липня 2018 року.

Також не заслуговують до уваги твердження апелянта про те, що нотаріусом не виносилось постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу, а тому вважати таку обставину офіційною причиною відмови не є можливим.

Так, відповідно до п.п.1.1. п.1 глави 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції Україні від 22 лютого 2012 № 296/5, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється.

В матеріалах справи відсутні докази того, що Продавець ОСОБА_2 надавав нотаріусу відповідні документи для проведення дій щодо продажу нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстації, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 804881.70 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Також Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на те, що постановляючи рішення щодо зобов`язання апелянта повернути позивачу аванс за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2017 року згідно додатку №1, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позовній заяві позивач просив саме повернути ТОВ «Волхонтет-Граніт» рухоме майно згiдно Додатку №1 до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна вiд 02 листопада 2017 року, вилучивши його в ОСОБА_2 у відповідності до п.5.3. попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задоволеньняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 09 вересня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи