Справа № 450/2022/16-ц Провадження № 2/450/81/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: представник позивача ТзОВ «Агротехніка» - Мартинюк С.В., представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу №450/2022/16-ц за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» до ОСОБА_1 ,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Софіяя»,

про (предмет позову): звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру загальною площею 80,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та гараж загальною площею 21 кв.м. шляхом, визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» () будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ТзОВ «Агротехніка» всі права продавця (в тому числі, але не виключно: отримання правовстановлюючих документів (їх копій, дублікатів) з відповідних установ, організації, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування, органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати грошові кошти, отримувати будь-які документи, довідки, відносно майна, право вільного доступу представників позивача до майна) необхідні для здійснення продажу, а кошти отримані від реалізації майна скерувати на задоволення вимог ТзОВ «Аготехніка» () до ТзОВ «Софіяя» () за договором поставки № ВЗ Г-1-2-19 від 27.03.2014р в сумі 1 257 767,00 грн., з яких 699 782,81 грн. - сума основного боргу, 139 629,37 грн. - пеня; грн. 418 354,82 - 50% річних.,

суд постановив

підстава позову (позиція позивача):

22 жовтня 2014 року між Товаристовом з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки. Предмет іпотеки: квартира загальною площею 80.6 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та гараж загальною площею 21 кв.м., заставна вартість предмета іпотеки в сумі 994 540 гривень. Договір іпотеки був укладений сторонами на забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЯЯ», та вимог Іпотекодержателя передбачених Договором поставки № ВЗ-Г-1-2-19 від 27 березня 2014 року, додатковою угодою № 1 від 11 червня 2014 року та додатковою угодою № 2 від 21 жовтня 2014 року, які є невід`мною частиною договору поставки, стосовно оплати вартості отриманого товару, сплати неустойки та відсотків за користування коштами. Відповідно до умов основного зобов`язання, позивач (згідно основного зобов`язання - Постачальник) зобов`язався поставляти, а Покупець здійснювати оплату партій товару (корм для птиці). Терміни оплати за поставлений товар вказуються у підписаних сторонами специфікаціях. При цьому сторони домовилися, що максимальний термін оплати боржником вартості отриманої партії товару не повинен перевищувати 45 календарних днів з моменту поставки відповідної партії товару. Датою поставки вважається дата оформлення товарно-транспортної та/або видаткової накладної. На виконання основного зобов`язання позивач в період з 22.10.2014 р. по 08.08.2016 р. поставив боржнику товар на загальну суму 4 891 453, 20 грн. Однак, боржник належним чином не виконав умов основного зобов`язання і оплатив лише частину поставленого товару в сумі 4 014 670, 39 грн., при цьому розрахунки за поставлений товар здійснювалася з порушенням погодженого сторонами 45-денного строку.

Внаслідок чого, у боржника виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар в сумі 1 257 767,00 грн., з яких 699 782,81 грн. - сума основного боргу, 139 629,37 грн. - пеня; грн. 418 354,82 - 50% річних.

Позиція відповідача: представник відповідача вказує, що як доказ наявності заборгованості третьої особи з оплати поставленого товару позивач наводить акти звірки взаєморозрахунків, які не можуть бути належними та достовірними доказами існування в третьої особи заборгованості перед позивачем за поставлений товар. Так як відповідач надав в іпотеку своє майно для забезпечення виконання зобов`язань третьої особи за договором поставки № ВЗ-Г-1-2-19 від 27 березня 2014 року, а в наданих позивачем актах звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2014 - 20.03.2015 року та 2015 рік не зазначено, що такі стосуються будь-якого договору взагалі та договору поставки № ВЗ-Г-1-2-19 від 27 березня 2014 року зокрема.

Акти звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2016 - 16.06.2016 року стосується договору № ВЗ-Г-1-2-19 від 27 березня 2014 року, проте не відомо, про що саме такий договір, поставку, купівлю-продаж, виконання робіт, надання послуг. Жодного зв`язку саме з договором поставки № ВЗ-Г-1-2-19 від 27 березня 2014 року такий акт не відображає. Крім цього, сума боргу вказана в акті взаємних розрахунків за період 01.01.2016 - 16.06.2016 року в розмірі 1 606 782, 91 грн., не відповідає сумі боргу, що зазначені в позовній заяві, що додатково вказує на те, що такий акт не має жодного відношення до договору поставки № ВЗ-Г-1-2-19 від 27 березня 2014 року.

Таким чином, надані позивачем акти звірки взаємних розрахунків є доказами неналежними та недостовірними та не доводять існування в третьої особи заборгованості договором поставки № ВЗ-Г-1-2-19 від 27 березня 2014 року, виконання зобов`язань по якому було забезпечено майном відповідача.

Позиція третьої особи: представник третьої особи проти позову заперечив з підстав викладених представником відповідача.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

15.08.2016 р. ухвала суду про відкриття провадження у справі, 06.04.2017 р., 25.07.2017 р. заяви про уточнення позовних вимог, 10.05.2018 р. клопотання про прискорення розгляду справи, 21.02.2019 р. заява про збільшення позовних вимог, 18.06.2019 р. клопотання про витребування доказів та про зупинення провадження у справі, 18.06.2019 р. ухвала про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження, 26.06.2019 р. відзив на позовну заяву, 24.07.2019 р. відповідь на відзив та клопотання про визнання доказів неналежними, недостовірними та недопустимими.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

27.03.2014 року між позивачем та третьою особою ТзОВ «СОФІЯЯ», в особі директора Цикалишин Ярослава Ярославовича укладено договір поставки № ВЗ-Г-1-2-19.

Згідно п. 1.1 вказаного договору постачальник зобов`язується поставляти покупцеві товар, а покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у додатках до цього договору. Під додатками до цього договору маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені постачальником замовлення покупця, рахунки та видаткові накладні, які видаються постачальником.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 договору сторони підписанням цього договору підтверджують, що ціни на товар є звичайними для такого асортименту, якості та споживчих властивостей, які склалися на даному ринку товару та у відповідності до даного договору є погодженими між сторонами, відповідають діючим на момент реалізації прайс-листам і вказуються в накладних на реалізацію.

Договір діє до 31.12.2016 року, згідно п.9.1 договору, та після закінчення такого строку дії, у разі відсутності письмових заяв про його розірвання, він пролонговується строком на 1 рік на тих самих умовах.

22.10.2014 року укладено договір іпотеки між ТзОВ «Агротехніка» та ОСОБА_3 , яка є майновим поручителем ТзОВ «СОФІЯЯ», де предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира загальною площею 80,6 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 та гараж загальною площею 21 кв. м., який є складовою частиною зазначеного вище нерухомого майна.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя(частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені цього предмета будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 Закону).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Сторони у пункті 5.3 договору іпотеки досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя, про який просить суд позивач - шляхом прийняття предмету іпотеки у свою власність чи продажу предмету іпотеки від свого імені.

На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16).

Процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту(див. висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотеко держателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17)

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України).

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Позивач звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який визначений договором іпотеки як позасудовий. Для реалізації зазначеного способу необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя (з огляду на те, що договором іпотеки не передбачено іншого порядку). Тому позивач обрав неправильний спосіб захисту. Проте це не позбавляє можливості відповідно до статей 38 і 39 Закону України «Про іпотеку» звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж той, який визначений договором іпотеки як позасудовий.

Тому у суду відсутні повноваження для застосування судового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, передбаченої статтею 38 Закону.

Іпотекодержатель має у позасудовому порядку здійснювати захист свого цивільного права та інтересу, оскільки з приводу реалізації цього способу захисту сторони досягли домовленості у договорі іпотеки.

З огляду на наведені висновки та обґрунтування суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд критично оцінює заперечення представника відповідача, оскільки підтвердження таких не знайшло своє відображення у матеріалах справи і таким не надано належних на це підтверджуючих документів.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, в порядку ст.141 ЦПК України, судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» до ОСОБА_1 ,

про (предмет позову): звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру загальною площею 80,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та гараж загальною площею 21 кв.м. шляхом, визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» () будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ТзОВ «Агротехніка» всі права продавця (в тому числі, але не виключно: отримання правовстановлюючих документів (їх копій, дублікатів) з відповідних установ, організації, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування, органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати грошові кошти, отримувати будь-які документи, довідки, відносно майна, право вільного доступу представників позивача до майна) необхідні для здійснення продажу, а кошти отримані від реалізації майна скерувати на задоволення вимог ТзОВ «Аготехніка» () до ТзОВ «Софіяя» () за договором поставки № ВЗ Г-1-2-19 від 27.03.2014р в сумі 1 257 767,00 грн., з яких 699 782,81 грн. - сума основного боргу, 139 629,37 грн. - пеня; грн. 418 354,82 - 50% річних; стягнення судових витрат,

відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка», /43026, м. Луцьк, вуя. Єршова, 11, /; ОСОБА_1 , / АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 /; Товариство з обмеженою відповідальністю «Софіяя» / 79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, 18, /.

Повний текст рішення складено 02.08.2019 року.

СуддяЄ. О. Данилів