БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2013/18
Провадження № 2/497/138/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташований за адресою: вул.Центральна, №47, с.Баннівка, Болградський район, Одеська область за набувальною давністю.

Свої вимоги мотивує тим, що вона зі своєю сім'єю з 2004 року мешкає в житловому будинку за адресою: вул. Центральна, №47, с. Баннівка Болградський район Одеська область, але зареєстровані за іншою адресою. Для реєстрації за місцем проживання необхідно було підтвердити право власності на будинок. Вона має дітей, які також повинні бути зареєстровані за місцем її проживання, тому вона звернулась до Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області з клопотанням про надання їй можливості набути право власності на будинок, в якому вона з сім'єю проживає. Однак їй було відмовлено, та роз'яснено про необхідність виготовлення спочатку технічної документації на будинок. В 2015 році вона, позивач почала готувати документи для реєстрації права власності на вказаний будинок, замовила технічний паспорт на цей будинок, але з'ясувалося, що будинок, в якому мешкає її сімя належить ОСОБА_4, який помер у 2012 році.

Після його смерті і до теперішнього часу ніхто спадщину не прийняв. Вона позивач, разом з членами своєї сімї відкрито, безперервно користується цим будинком з 2004 року, який належить сторонній особі, а сільська рада позбавлена можливості самостійно оформити її права на зазначений будинок.

З огляду на зазначене вона, позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав, які наразі перешкоджають їй закінчити оформлення права власності в порядку набувальної давності.

Позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення з підстав зазначених в позові. Стверджувала, що вона з чоловіком переїхали проживати в с. Баннівка в 2004 році, і їм як сімї священника сільською радою було передано житловий будинок за адресою: вул. Центральна, №47, с. Баннівка Болградський район Одеська область для проживання, при цьому жодних документів оформлено не було. За весь час постійного, добросовісного і безперервного проживання і користування цим будинком вона усвідомлювала, що будинок є чужим, оскільки ніяких документів на її імя виготовлено не було. Однак продовжувала ним відкрито добросовісно користуватися, здійснювати капітальні і поточні ремонтні роботи, осучаснювати його, створювати належні і вкрай необхідні умови для проживання сімї з дітьми. Уся громада села знає, що в цьому будинку проживає сімя священника, оскільки двері будинку відкриті для кожного. Тому на даний час, є нагальна необхідність отримати правовстановлюючий документ на будинок, та зареєструватися в ньому.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 діюча на підставі довіреності від 07.10.2018 року, посвідченої секретарем Василівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.18) підтримала вимоги позивача, наполягала на задоволенні, про що надала відповідні пояснення з правових підстав позову.

Відповідач, в особі голови сільської ради визнав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, надав пояснення, що повністю співвідносяться з поясненнями позивача. Доповнив, що власник домоволодіння ОСОБА_4, нині померлий з 02.06.2012 року, вів аморальний спосіб життя, сімї та жодних родичів не мав, та навіть поховання було здійснено силами та коштами сільської ради. Окрім цього будинку, у нього було і інше місце проживання, де він і проводив своє життя.

В 2004 році дійсно сімї священника ОСОБА_1 було передано для проживання вказаний будинок. Документи не оформлялися в звязку з відсутністю коштів на цю процедуру, а у подальшому в звязку з відсутністю повноважень. Проте сімя ОСОБА_1 постійно і безперервно проживає в будинку, привела його до ладу, здійснили ремонт, осучаснили. Тобто повністю відкрито ним володіють протягом часу з 2004 року.

Тому жодних заперечень щодо задоволення позовних вимог, громада с.Баннівка не має.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1, є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач зі своєю сім'єю з 2004 року мешкає за адресою: вул. Центральна, №47, с. Баннівка Болградський район Одеська область (а.с.14), але зареєстровані за іншою адресою: вул.Центральна, №69, с.Баннівка, Болградський район, Одеська область

В 2015 році вона, позивач замовила і виготовила технічний паспорт на вказаний будинок, розташований за адресою: вул. Центральна, №47, с. Баннівка Болградський район Одеська область.

Однак державним реєстратором було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за набувальною давністю на вказаний житловий будинок в звязку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с.17).

02.06.2012 року помер ОСОБА_4, запис акту про смерть №08 від 05.06.2012 року, складений виконавчим комітетом Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії І-ЖД №291969 (а.с.6).

Згідно довідок Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області від 14.12.2016 року за № 671, №672 та №673 позивачка ОСОБА_1 дійсно проживає з лютого 2004 року в домоволодінні разом зі своєю сім'єю за адресою: вул. Центральна, №47, с.Баннівка, Болградський район, Одеська область, та володільцем будинку є ОСОБА_4, який помер 02.06.2012 року, у якого на час смерті не було, а ні батьків, а ні дітей та спадщину ніхто не прийняв (а.с.14,15,16).

Згідно листа Одеського державного нотаріального архіву за № 2474/01-20 від 05.12.2018 року, щодо надання витягу (інформаційної довідки) із спадкового реєстру Одеським державним нотаріальним архівом за вказаними даними були надані Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційна довідка із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) про відсутність інформації, щодо заведення спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та посвідчення заповітів до майна ОСОБА_4, померлого 02 червня 2012 року (а.с.30-32).

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_5, який пояснив, що Указом Митрополита Одеського і Ізмаїльського, керуючого Одеською єпархією Української православної церкви від 09.02.2004 року за №96 його, як священника було направлено на службу в Свято-Константино-Єленський храм с. Баннівка Болградського району Одеської області. Переїхали на проживання вони разом з дружиною. Оскільки він займався справами духовними, то облаштуванням їх побутових питань займалася дружина ОСОБА_1. Відразу ж по приїзду в с.Баннівка, сільським головою було передано їм для проживання житловий будинок за адресою: вул. Центральна, 47, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область, в якому сімя проживає по теперішній час. Разом з цим, за весь час постійного, безперервного користування цим будинком, так і не було вирішено питання про оформлення належним чином права власності на будинок. Будинком вони користуються відкрито, усім мешканцям села відомо, що це є будинок сімї священника.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнішнього володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Відповідач за даним позовом позовні вимоги визнав цілком і беззаперечно, про що підтвердив в судовому засіданні.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному звязку у їх сукупності.

За наслідками досліджених доказів, суд встановив, що житловий будинок, розташований за адресою: вул. Центральна, 47, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область був виданий позивачу ОСОБА_1 сільським головою, тобто таким чином річ опинилася у володінні цієї особи, є об'єктивно чужою так як належить ОСОБА_4; володілець, тобто позивач ОСОБА_1 суб'єктивно вважає майно своїм, так як повністю зробила ремонт в будинку, осучаснила його; володілець майна є добросовісним; володіння здійснюється протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжується безперервно.

Даний висновок суду повністю співвідноситься з позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 03.12.2008 року № 153/608/17, провадження №61-2689св18 (а.с.34-38).

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку №47, вул. Центральна, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область, то вбачаються підстави для визнання права власності за набувальною давністю.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141,258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності в порядку набувальної давності -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КМ №274182, виданий Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 06.10.2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташований за адресою: вул. Центральна, №47, с. Баннівка, Болградський район, Одеська область.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 30.01.2019 року.

Суддя С.В.Кодінцева