Справа № 199/8055/19
Провадження № 6/932/273/19
У Х В А Л А

24 жовтня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Женеску Е.В.,

за участю секретаря Яковенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка Віктора Анатолійовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А. звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з поданням, в якому просить вирішити питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього за виконавчим листом № 200/1151/18, виданим 12 лютого 2019 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків у розмірі 32000 доларів США, 49916,00 грн.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А. передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019 року вказану справу передано на розгляд судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про розгляд подання повідомлявся належним чином.
Суд, дослідивши матеріали подання, матеріали цивільної справи, вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.
Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка В.А. знаходиться об`єднане виконавче провадження ВП №58712844 з виконання виконавчих листів № 200/1151/18, виданих Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська 12.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків у розмірі 32000 доларів США, 49916,00 грн. та судового збору у розмірі 9162,40 грн.
В ході виконавчих дій виконавцем встановлено, що боржнику на праві власності належить нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельна ділянка в с/т Орель-5, с/рада Балівська Дніпровського району Дніпропетровської області.
Постановою виконавця від 26.04.2019 року описано та арештовано вказане нерухоме майно, постанову складено у присутності боржника, про що свідчить відповідна відмітка у постанові та підпис ОСОБА_1
10 травня 2019 року виконавець направив боржнику повідомлення в порядку статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» про вартість арештованого майна, яка становить 1022800,00 грн.
Приватним виконавцем вживались заходи, спрямовані на реалізацію арештованого нерухомого майна боржника, проте торги, призначені на 20.06.2019 року, 11.07.2019 року, 01.08.2019 року, не відбулись в зв`язку з відсутністю учасників, про що складено відповідні протоколи.
Відповідно до вимог п.5 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець запропонував стягувачу залишити за собою нереалізоване майно, та стягувач виявив таке бажання, про що було складено постанову від 14.08.2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу на загальну суму 715960,00 грн. (за ціною третіх електронних торгів).
Крім того, згідно інформації Сервісного центру МВС України 1249, за боржником зареєстровано автомобіль ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1 .
02 квітня 2019 року виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, якою було оголошено в розшук вищевказаний автомобіль та направлено до виконання до відділу управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області.
Інформації щодо розшуку автомобіля не надходило.
Також внаслідок вжитих заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого документа, приватним виконавцем встановлено наявність рахунків боржника у АТ КБ «Приватбанк», та 03.09.2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника.
06 вересня 2019 року на депозитний рахунок приватного виконавця надійшла сума 01,77 грн. від АТ КБ «Приватбанк», які було списано з рахунків боржника ОСОБА_1 на підставі платіжної вимоги виконавця.
Вказані кошти перераховані виконавцем на рахунок стягувача.
09 вересня 2019 року приватним виконавцем винесено вимогу на ім`я ОСОБА_1 про надання декларації про доходи та майно, надання переліку рухомого майна для звернення стягнення, та надання автомобіля ЗАЗ Сенс, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1 , яку направлено боржнику поштою, а також доведено при особистій зустрічі з боржником 10.09.2019 року, про що складено відповідний акт.
13 вересня 2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою житловий будинок АДРЕСА_1 , під час якого в усній розмові боржник повідомив, що автомобіль продав, документи надавати відмовився.
13 вересня 2019 року приватним виконавцем складено акт про те, що боржник не виконав вимоги виконавця про надання декларації про доходи та майно.
З матеріалів справи також вбачається, що виконавець отримав інформацію з Пенсійного фонду України, згідно якої відсутня інформація про отримання пенсії боржником, а також з Державної фіскальної служби України,згідно якої фізичну особу-підприємця припинено.
Таким чином, приватним виконавцем вжито всі можливі заходи, спрямовані на повне та фактичне виконання судового рішення, але воно залишається невиконаним з вини боржника ОСОБА_1 , станом на 18.09.2019 року заборгованість у вищевказаному виконавчому провадженні складає 9439,94 долари США без урахування витрат виконавчого провадження.
Згідно інформації ІС ДП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.08.2019 року перетнув державний кордон України.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в країну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.
Пунктом 2, 5 ч. 1 цієї статті передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо:
- діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України;
- він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.
Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено, зокрема, у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.
Пунктом 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Так, законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, приватний виконавець посилається на те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням.
Відповідно до положення ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини переборної сили, події тощо).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Розглядаючи доводи подання, судом встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, матеріали виконавчого провадження містять наявні ознаки такого ухилення.
Крім того, боржник належним чином повідомлений та обізнаний щодо наявності виконавчого провадження, про що, зокрема, свідчать його підписи на документах виконавчого провадження, проте не виконує вимоги приватного виконавця, не надав жодних пояснень про причини невиконання ним рішення суду.
Суд приходить до висновку, що зазначене свідчить про відсутність у боржника свідомого волевиявлення на виконання рішення суду.
З огляду на фактичні обставини справи та зміст подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, наявність в діях боржника ОСОБА_1 , які свідчать про ухилення останнього від виконання покладених на нього судовим рішення зобов`язань, суд вважає, вимоги виконавця доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Суд вважає, що обмеження боржника у праві виїзду за кордон не позбавляє боржника засобів до існування, оскільки доказів зворотнього він не надав.
Також ОСОБА_1 не надав доказів добровільного виконання рішення суду протягом тривалого строку, доказів здійснення ним дій, які б свідчили про його зацікавленість щодо виконання рішення суду.
Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів."
Стаття 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Так само, як це передбачено відповідно до більшості інших гарантованих Конвенцією основних прав, держава може обмежити здійснення права на власність. Вона може позбавити особу її майна "в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом". Вона може також "вводити в дію такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів" або для забезпечення сплати різних штрафів, податків та ін. Таким чином, згідно з цією статтею держава має широкі межі розсуду.
Оскільки ОСОБА_1 є боржником, та свідомо не повертає належне іншій особі ОСОБА_2 - майно (грошові кошти) яке було стягнуто за рішенням суду, то суд вважає, що своїми діями та бездіяльністю він порушує право власності цієї особи, яке охороняється законом.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2,3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно в демократичному суспільстві).
Суд вважає цілком обґрунтованим обмеження ОСОБА_1 щодо заборони у праві виїзду за межі країни, є пропорційними відповідно із частинами 2,3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, про яке достеменно обізнаний, і приватний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження його у праві виїзду за межі України, оскільки інші заходи впливу виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними.
Керуючись ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка Віктора Анатолійовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задовольнити.
Тимчасово обмежитиу праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) до виконання зобов`язань, покладених на нього за виконавчим листом № 200/1151/18, виданим 12 лютого 2019 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків у розмірі 32000 доларів США, 49916,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до п.15.5 ч.1Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску