Ухвала

Іменем України

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 357/17862/14-ц

провадження № 61-20970ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати

Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач),

Калараша А. А., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщук Анатолій Олександрович, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Поліщук А. О., про визнання заповіту недійсним.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення вищевказаного позову, в якій просила накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 чинити їй будь-які перешкоди у догляді за спадковим майном, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що існує ризик відчуження вказаного об`єкта нерухомості на користь третіх осіб, що, в свою чергу, може ускладнити чи зробити не можливим виконання рішення суду. При цьому, вказував на відсутність належного догляду за будинком, який не ремонтувався більше десяти років та перебуває у аварійному стані.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2019 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 . В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно існує спір щодо спадкування будинку та в даному випадку, суд вважає, що забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будинок є ефективним захистом прав сторони у справі. Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить позивач, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний будинок, тобто заборона на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нього, жодним чином не позбавляє власника права володіння ним. Однак не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 в установленні заборони ОСОБА_2 чинити позивачу та її сім`ї будь-яких перешкод в догляді за спадковим будинком, оскільки зазначене порушить права власника, яким на сьогодні являється ОСОБА_2 , його право на мирне володіння та користування майном.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, з огляду на предмет позову та зміст заявлених позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення заборони ОСОБА_2 чинити позивачу та його сім`ї будь-які перешкоди у догляді за спадковим майном. Крім того, оскільки предметом позову є визнання заповіту недійсним, судом першої інстанції вірно встановлено, що забезпечення позову у вищенаведений спосіб є фактичним вирішенням справи по суті, що, в свою чергу, є недопустимим.

У касаційній скарзі, поданій 22 листопада 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувані судові рішення грубо порушують її право на догляд за спадковим майном до вирішення справи по суті. У разі задоволення позовним вимог буде неможливе виконання рішення суду у зв`язку із тим, що будинок знаходиться в аварійному стані. Також судами не враховано, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спадковим майном, у тому числі й земельними ділянками.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Клопотання мотивовано тим, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду отримано заявником лише 04 листопада 2019 року.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернулася з касаційною скаргою, вважаю за можливе його поновити.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є визнання недійсним заповіту. При цьому ОСОБА_1 просила забезпечити позов також шляхом заборони ОСОБА_2 чинити їй будь-які перешкоди у догляді за спадковим майном, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову у частині заборони ОСОБА_2 чинити позивачу будь-які перешкоди у догляді за спадковим майном, а саме: будинком АДРЕСА_1 , суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили із того, що обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії порушить права відповідача, не направлений на забезпечення позову та є фактичним вирішенням справи по суті, що відповідно до вимог статті 150 ЦПК України є недопустимим.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на будинок, який є предметом оскаржуваного заповіту є достатніми для забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

Керуючись пунктом 5 частини статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщук Анатолій Олександрович, про визнання заповіту недійсним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко