ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6242/19
провадження № 2/753/5142/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі РАСУЛОВІЙ А.А.

за участю

позивача ОСОБА_1 ;

відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) про зменшення розміру аліментів, які присуджені заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року, на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 29.01.2014 року позивач зареєстрував шлюб, від якого у нього народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь яких позивач на підставі рішення суду сплачує аліменти, у зв`язку з чим його матеріальне становище погіршилося.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених в останньому.

Відповідач проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість та спрямований на уникнення позивача від неналежного виконання свого батьківського обов`язку. Вважає, що стягнення з позивача аліментів у розмірі 1/4 частини не є обтяжливим. Дані заперечення відображені у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 5-6/. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

29.01.2014 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , від якого народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.12-13/.

Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2019 року з позивача на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дітей та дружини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку/доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 10.06.2019 року та до досягнення дітьми повноліття, а також аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку/доходу, щомісячно починаючи з 10.06.2019 року і до досягненню дитиною ОСОБА_5 трирічного віку.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінґур і Шурук», № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і «X проти Латвії», заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 року). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 року VIII).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, чч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець встановлює загальний порядок, який має бути застосований під час винесення рішення про стягнення коштів на утримання дитини.

Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст стст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як встановлено судом та зазначалось вище, 29.01.2014 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , від якого народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на утримання яких позивач у відповідності до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2019 року сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку/доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, а також на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку/доходу до досягнення дитиною трьох років.

Водночас, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, суд виходив з положень ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та ст. 181 СК України, відповідно до якої передбачено, що частка заробітку/доходу матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом.

Тобто, встановлені судом обставини свідчать про те, що після ухвалення Дніпровським районним судом м. Києва рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , у позивача сталися істотні зміни у його сімейному стані, у зв`язку з чим він не має змоги надавати матеріальну допомогу сину Марку у раніше визначеному розмірі. Суд бере також до уваги і ту обставину, що дружина відповідача - ОСОБА_6 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, джерел доходу, крім соціальних виплат, не має, перебуває на його утриманні.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлені передбачені ст. 192 СК України підстави для зменшення розміру аліментів, визначених заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому, керуючись положеннями стст. 180, 182 СК України, тобто виходячи із можливості кожного з батьків утримувати дитину та їх матеріальний стан, суд вважає за можливе зменшити розмір стягуваних аліментів до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня набрання даним рішенням законної сили та до повноліття дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст. 192 Сімейного кодексу України, стст.10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити.

Змінити розмір стягнення аліментів із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 28.11.2013 року, - з 1/4 частини зі всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно на 1/6 частину від усіх його щомісячних доходів.

Стягувати із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.