Дата документу 11.09.2019 Справа № 337/199/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/199/19Головуючий у 1-й інстанції Гнатик Г.Є. Повний текст рішення складено 11.05.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/2394/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Онищенка Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому після зменшення позовних вимог (а.с. 29-30), просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини станом на 14.12.2018 року в сумі 60920,35 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона з 12.04.2008 року перебувала з відповідачем ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення подружніх відносин сторін залишився проживати з позивачкою. На утримання сина ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2012 року з відповідача ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.03.2012 року і до повноліття дитини. Відповідач з жовтня 2014 року почав ухилятися від виконання судового рішення, аліменти сплачував не в повному розмірі, в зв`язку з чим станом на 30.11.2018 року мав заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 56472,84 грн., а станом на 14.12.2018 року заборгованість становила 60920,35 грн. Розрахунок заборгованості по аліментам виконувався державним виконавцем. 14.12.2018 року відповідач частково сплатив заборгованість по аліментам. Оскільки відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, але виконував його неналежним чином,чим допустив утворення заборгованості по аліментам, то у позивача виникло право на застосування наслідків у вигляді стягнення пені за прострочення сплати аліментів відповідно до статті 196 СК України. Згідно із розрахунком позивача загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.10.2014 року по 14.12.2018 року становить 399742,10 грн. Оскільки розмір пені не може бути більше 100 відсотків заборгованості, то просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі заборгованості по аліментам, а саме 60920,35 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Гнатик Г.Є. (а.с. 12).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 14) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року (а.с. 42-45) позовні вимоги ОСОБА_3 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 56472,84 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 48-58) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 60).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Онищенком Е.А. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 71-72).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 73), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 77).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач через свого представника подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 79-81).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, суддя - доповідач перебувала у відпустці у період з 30.07.2019 року по 30 08.2019 року (а.с.83).

Крім того, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів, із них: 11 суддів - у цивільній палаті з розгляду цивільних справ).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 84-85).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала, у тому числі в частині відмови у задоволенні її позовних вимог.

Відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі фактично лише в частині задоволення позовних вимог позивача.

За таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині задоволення позовних вимог позивача.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 89, 141, 229, 263, 264, 274, 354 ЦПК України, ст. 196 СК України та виходив із обґрунтованості та часткової доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі - позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.04.2008 року (свідоцтво про шлюб, копія а.с.6), який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2011 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія а.с. 7), який після припинення подружніх відносин сторін залишився проживати з позивачкою.

Згідно із ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2012 року про закриття провадження у зв`язку з визнанням мирової угоди (копія а.с.8), з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.03.2012 року.

На підставі вказаної ухвали судом першої інстанції видано виконавчий лист №0827/2506/2012,який на даний час перебуває на примусовому виконанні в Хортицькому відділі ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області.

Відповідно до розрахунку державного виконавця Хортицького відділу ДВС за №41341 від 04.12.2018 року (а.с.9-10), заборгованість ОСОБА_4 за виконавчим листом №0827/2506/2012 станом на 30.11.2018 року становить 56472,84 грн. (а.с.11).

14.12.2018 року ОСОБА_4 шляхом переказу готівки на рахунок ОСОБА_3 сплатив в рахунок погашення заборгованості по аліментам за 2014-2018 роки суму в розмірі 56472,84 грн. (а.с.25).

Відповідно до розрахунку державного виконавця Хортицького відділу ДВС за №2526 від 18.01.2019 року, заборгованість ОСОБА_4 за виконавчим листом №0827/2506/2012 станом на 31.12.2018 року становить 3120,02 грн. (аліменти нараховані за грудень 2018 року).

Відповідно до ч. ч. 8,9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину.

Відповідно до ч. 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196СКУкраїни відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Згідно із ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд першої інстанції правильно вважав встановленим та доведеним факт виникнення заборгованості по аліментам з вини відповідача.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на протязі тривалого часу відповідач неналежним чином та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, що призвело до виникнення заборгованості станом на 30.11.2018 року в сумі 56472,84 грн. При цьому, суд першої інстанції правильно вважав, що вказана заборгованість виникла саме з вини відповідача, оскільки останній, достовірно знаючи про обов`язок утримання неповнолітньої дитини та відповідне судове рішення, не сплачував аліменти в необхідному розмірі, чим допустив утворення заборгованості по аліментам, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України суду не надав, позовні вимоги в цій частині не спростував.

Таким чином, встановивши факт виникнення заборгованості по аліментам та наявність вини відповідача в цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивачки права на стягнення неустойки (пені) на підставі ст. 196 СК України.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції правильно врахував, що у ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою, яка узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду України по справі № 572/1762/15-ц.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Перевіряючи розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що наданий позивачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей розрахунок, зроблений позивачем на підставі суми заборгованості по аліментам, визначеної державним виконавцем станом на 30.11.2018 року (а.с. 24), може бути прийнятий судом до уваги у цій справі.

Суд першої інстанції правильно вважав, що розрахунок наданий позивачкою разом з первісним позовом, по своїй суті, відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року, і за період 01.10.2014 року по 01.12.2018 року складає суму 399742,10 грн. (а.с. 2-3).

Однак, оскільки відповідно до положення ст. 196 СК України сума неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків суми заборгованості, яка відповідно до розрахунку заборгованості Хортицького ВДВС станом на 30.11.2018 року становить 56 472,84 грн., то суд першої інстанції у цій справі правильно вважав, що розмір пені не може перевищувати дану суму.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про відсутність підстав для нарахування неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів в зв`язку із тим, що він 14.12.2018 року сплатив всю суму заборгованості, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними, такими, що суперечать вимогам ст. 196 СК України та інтересам дитини, оскільки неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

При ухваленні рішення у цій справі, суд першої інстанції також правильно врахував, що відповідач ОСОБА_4 не надав доказів, які можуть свідчити про його тяжкий матеріальний чи сімейний стан, а за таких обставин суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для зменшення розміру пені у цій справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_4 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач та його представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі в частині його задоволення.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі можна вважати докази, надані апеляційному суду відповідачем до його апеляційної скарги, зокрема: копія довіреності Ніни Шпік від 17.12.2018 року на здійснення опіки відповідачем над неповнолітньою особою ОСОБА_5 (а.с.56), копії квитанцій на підтвердження сплати платником ОСОБА_6 аліментів у листопаді-грудні 2018 року (а.с 57-58).

Проте, останніми не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції рішенням хоча й від 06.05.2019 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, але за період стягнення пені в межах позовних вимог позивача лише по листопад 2018 року включно.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с. 69), сплаченого відповідачем при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_4 , як платник аліментів, не позбавлений права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання про зміну (зменшення) саме розміру аліментів за наявності обставин, передбачених ст. 192 СК України.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року у цій справі в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 11.09.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Онищенко Е.А.