Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2684/18 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 19 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №296/2684/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Корольвського районного суду м. Житомира, ухвалене 07 листопада 2018 року суддею Сингаївським О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 71-73), просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти за договором позики від 23.06.2014: 3000доларів США, що еквівалентно 79020 грн - основного боргу; 2640 доларів США, що еквівалентно 69537,60 грн - боргу по відсоткам; 5423 грн - три проценти річних, 21599,53 грн - пені.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 доларів США за договором позики від 23.06.2014, що у гривневому еквіваленті складає 79020 грн та відсотки за користування коштами в сумі 69537,60 грн. У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних від простроченої суми та пені - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначила, що судом при вирішенні спору не враховано наявності первинних двох боргових розписок про позику нею у позивачки 24000 грн та 1000 доларів США, а не 3000 доларів США. Договір від 23.06.2014 про позику 3000 доларів США був укладений під тиском позивачки, грошові кошти їй за цим договором не передавались, розписка була складена у 2016 році, що підтвердила свідок ОСОБА_3. Крім того, позивачка під час розгляду справи підтвердила, що позичала їй 24000 грн та 1000 доларів США. Судом також не було надано оцінки поясненням свідка ОСОБА_4, яка підтвердила існування трьох розписок. На думку заявника суд не правильно провів конвертацію боргу, розглянув справу однобічно, не звернув уваги на невідповідність договору позики вимогам чинного законодавства. У своїх доводах також послалася на судову практику по спірним правовідносинам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 послалась на законність та обґрунтованість ухваленого рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2: 05.02.2014 600 доларів США, а 07.02.2014 400 доларів США. Позика укладена на 6 місяців зі сплатою 2 % в місяць. Вказані обставини підтверджуються розпискою від 05.02.2014 (а.с. 25, 158).

23.06.2014 позивачка позичила відповідачці 24 000,00 грн. Зазначена сума на момент позики складала 2 000,00 доларів США.

В подальшому сторони домовились про припинення раніше укладеного договору позики та укладення нового договору позики, до суми боргового зобов'язання якого увійде сума боргу 1000 доларів США, що була отримана відповідачем на підставі розписки від 05 лютого 2014 року. Результатом цих домовленостей став договір позики, укладений 23.06.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за яким ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000 доларів США й зобов'язалась повернути їх до 23.11.2015 з виплатою 2 % щомісячно (а. с. 4, 157).

Відповідачка у встановлений договором строк взяті на себе зобов'язання не виконала, отримані нею грошові кошти з врахуванням відсотків, визначених договором, позивачу не повернула.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції частково задовольнив позов та ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 доларів США за договором позики від 23.06.2014, що у гривневому еквіваленті складає 79020 грн, та визначені договором відсотки за користуванням коштами в сумі 69537,60 грн.

Такі висновки суду відповідають встановленим фактам та ґрунтуються на правильно застосованих нормах матеріального права - ст. ст. 257, 261, 625, 1046-1050 ЦК України. При цьому порушень судом норм процесуального права, на які посилається скаржник, не встановлено

Доводи ОСОБА_2 про те, що грошові кошти за договором від 23.06.2014 нею не отримувались є безпідставними, з огляду на те, що зобов'язання за попереднім договором було припинено за домовленістю сторін у зв'язку із заміною первісного зобов'язання між цими сторонами і укладення такого договору не суперечить вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 604 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_2 не надала суду доказів на підтвердження того, що такий договір нею укладено під психологічним чи фізичним тиском. Як пояснила остання суду апеляційної інстанції, у правоохоронні органи із заявами щодо застосування до неї такого тиску вона не зверталась. Відтак, доводи відповідачки у цій частині відхиляються судом апеляційної інстанції.

Посилання на неналежну оцінку показів свідків є безпідставними, з огляду на те, що обставини отримання боржником від кредитора певної грошової суми мають бути підтверджені певними засобами доказування. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). У зв'язку з цим показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як неналежні докази, не можуть бути підставою для відмови у позові.

Договір від 23.06.2014 укладений у письмовій формі, засвідчує отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 певної грошової суми із зобов'язанням її повернення у визначений строк зі сплатою процентів, а тому посилання відповідачки на невідповідність цього договору вимогам чинного законодавства є необґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про стягнення позики у доларах США, суд першої інстанції правильно зазначив еквівалент цієї суми у національній валюті, що відповідає вимогам ст. 533 ЦК України.

У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних від простроченої суми та пені суд першої інстанції відмовив, посилаючись на пропущення позивачем позовної давності, про застосування якої просила відповідач. Рішення у цій частині не оскаржувалось, а тому на предмет законності судом апеляційної інстанції не перевірялось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольвського районного суду м. Житомира від 07 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.