ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4123/18
Провадження № 22-ц/4820/74/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Шевчук Ю.Г.,

з участю апелянта та його представника,

відповідача та його представника,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хмельницької міської ради, служба у справах дітей Хмельницької міської ради, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Приступою Д.І.,

встановила:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Тривалий час батько дитини ухиляється від виховання та утримання дитини, не сплачує визначені йому судом аліменти на утримання сина, веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних та корисливих злочинів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.10.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд допустив порушення норм процесуального та матеріального права, оскільки не надав належної оцінки доказам, які вказують на умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, його небажання займатися вихованням дитини, про що свідчать докази в справі. Суд також не навів обґрунтування відхилення висновку органу опіки та піклування, в якому визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина.

В суді апелянт та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач, який брав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, та його представник проти апеляційної скарги заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матір ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок ДТП, винним у якій судом було визнано ОСОБА_2

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №561 від 22.08.2013 року ОСОБА_1 призначено опікуном внука ОСОБА_3 у зв'язку із вироком суду про визнання батька, ОСОБА_2, винним у вчиненні злочину.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.03.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 21.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №440 від 14.06.2018 року у зв'язку з обранням судом відносно відповідача ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 призначено піклувальником неповнолітнього внука, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та опікуном над його майном.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради №01-34/860/18 від 26.04.2018 року ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав щодо сина ОСОБА_3.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, тому, враховуючи намір відповідача змінити своє ставлення до виховання сина, часткову сплату ним заборгованості по аліментам суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3.

Однак такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У даному випадку позивач повинна довести, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батько повинен довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки.

Як вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 26.04.2018 року, при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав було встановлено, що на той час малолітній ОСОБА_3 проживав з бабою, ОСОБА_1, яка була призначена його опікуном. Після повернення з місць відбування покарання за заявою батька опіку було припинено, дитина повернута відповідачу. Однак батько дитини фактично не повернув дитину, продовжував проживати окремо від сина, не займався його вихованням, не цікавився його розвитком та потребами, не забезпечував дитину матеріально. В той час як ОСОБА_3 продовжував проживати спільно з бабою та дідом.

Зі слів відповідача син продовжує фактично проживати разом з позивачем, він не здійснював заходів щодо повернення дитини з метою їх спільного проживання, оскільки не мав для цього можливості.

На засіданні комісії щодо вирішення питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав останній не надав об'єктивних даних щодо його участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина.

В той же час у висновку міститься пояснення ОСОБА_3, в якому він вказав про відсутність з боку батька дій, спрямованих на встановлення між ними позитивних стосунків, він не знає, як поводити себе з батьком, оскільки його не знає, і з ним не спілкується. В той ж час його баба, ОСОБА_1 постійно піклується про його фізичний та духовний розвиток, забезпечує його усім необхідним.

В суді першої інстанції ОСОБА_3 підтвердив ці пояснення, зазначивши, зокрема, що батько не цікавиться його життям та вихованням, він постійно проживає разом з бабою та дідом та не має наміру проживати спільно з відповідачем.

Як вбачається з довідки наркологічного диспансеру від 31.07.2018 року ОСОБА_2 перебуває на профілактичному обліку з діагнозом епізодичне вживання наркотиків (канабіоїдів, амфетаміну).

Відповідно до довідки Першого відділу ДВС м. Хмельницький станом на 01.08.2018 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 25950 грн.

В довідці, виданій адміністрацією Хмельницької середньої ЗОШ №14 зазначено, що ОСОБА_3 навчається у 9 класі, за період навчання батько не цікавився навчанням та вихованням сина. Всі батьківські обов'язки виконує баба дитини, ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 неодноразово був притягнутий судом до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, в тому числі пов'язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

На даний час вчергове перебуває в слідчому ізоляторі по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, що потягло за собою смерть двох осіб.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

У ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідно в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При оцінці доказів в справі судом необґрунтовано було відхилено доводи позивача та надані ним докази, які з достовірністю вказують на те, що батько дитини не піклується про неї і не має жодних проявів у поведінці відповідача, які б вказали на можливість зміни в поведінці ОСОБА_2 по відношенню до свого сина ОСОБА_3.

Декларативно відповідач в суді вказав на бажання змінити своє ставлення до виховання дитини, однак судом не встановлено жодних обставин, які б вказували на практичну реалізацію таких намірів з боку батька.

В той же час його поведінка та вчинки вказують на те, що ОСОБА_2 веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово вчиняв злочини та не бажає ставати на шлях виправлення.

Про це свідчить, зокрема, та обставина, що після відбування покарання, пов'язаного з позбавленням волі, відповідачеві було повернуто сина за його заявою з метою подальшого спільного проживання разом та належного виховання дитини. Однак ОСОБА_2 фактично не забрав дитину у ОСОБА_1, з якою той проживав тривалий час до цього, і не вжив жодних заходів для налагодження стосунків з ОСОБА_3, забезпечення його матеріального та духовного розвитку.

Не свідчить про наміри відповідача змінити своє ставлення до виховання сина також і часткове погашення відповідачем заборгованості по сплаті аліментів в сумі 5 800 грн. у вересні 2018 року, коли справа про позбавлення його батьківських прав перебувала на розгляді в суді першої інстанції, враховуючи обставини справи, зокрема, обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину.

Однак суд першої інстанції, провівши оцінку доказів з порушенням вимог ст. 89 ЦПК України, необґрунтовано відхилив доводи позивача та відмовив у задоволенні позову. Не врахував при цьому інтересів дитини, її ставлення до вирішення своєї долі, бажання подальшого проживання спільно з бабою та дідом, відсутність жодних обставин, які б пов'язували його з батьком, крім кровного споріднення.

Сама по собі декларативна заява відповідача про намір змінити своє ставлення до виховання ОСОБА_3 та його заперечення проти позбавлення його батьківських прав без урахування необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини не може бути визнано достатнім обґрунтуванням для відмови у задоволенні позову з урахуванням встановлених фактичних обставин справи.

Крім того, в даному випадку необхідно також врахувати тривалість проживання ОСОБА_3 в сім'ї діда та баби, налагоджений стабільний психоемоційний зв'язок між ними, можливість позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, забезпечити внукові ОСОБА_3, якому виповнилося 14 років, належні умови подальшого виховання та навчання, фізичного та духовного розвитку.

В той же час, враховуючи особу ОСОБА_2, його соціальну поведінку, ставлення до виховання сина необхідно визнати, що належне виховання, розвиток та матеріальне забезпечення ОСОБА_3 забезпечить лише проживання однією сім'єю з бабою та дідом.

Спільне проживання з батьком може негативно вплинути на фізичний та духовний розвиток дитини, його моральні якості, психологічно-емоційний стан.

Та обставина, що батько з сином з дня народження останнього і до цього часу проживають окремо один від одного, не спілкуються, свідчить про відсутність в подальшому можливості налагодження між ними стійких позитивних сімейних відносин, взаєморозуміння та поваги.

Батьківство ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 з самого народження останнього і до цього часу має формальний характер, який жодним чином не відповідає меті створення сім'ї та інституту батьківства, не сприяє забезпеченню прав та інтересів дитини.

За таких обставин, враховуючи необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції - 704,80 грн. та в суді апеляційної інстанції - 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376 , 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29.01.2019 року.

Головуючий Судді: