ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И Л А:

09 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ СК ЮНІВЕС про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Просила стягнути з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на свою користь 28583,58 грн., а з відповідача ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 22194, 03 грн. та моральну шкоду в розмірі 18615 грн. (а.с.3-7).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 22497,90 грн., витрати по оплаті послуг експерта авто товарознавця 2000 грн., витрати по оплаті діагностики КТЗ 348 грн., моральну шкоду у розмірі 4000 грн., судовий збір у розмірі 1409,60 грн, а всього 30255,50 грн. В решті позову відмовлено (а.с.133-136).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.140-142).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2018 року сталася ДТП за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , який застрахований в ПАТ «СК «ЮНІВЕС» та автомобіля під керуванням ОСОБА_3 , який є чоловіком позивача та власником автомобіля. В результаті ДТП позивач, як пасажир, отримала тілесні ушкодження, а автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , отримав значні механічні пошкодження.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2018 року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні даного ДТП.

З метою визначення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до судового експерта-автотоварознавця та висновком якого вартість матеріального збитку власнику автомобіля складає 59221,72 грн. без урахування втрати товарної вартості, а з урахуванням ВТВ 78067,75 грн. Таким чином, ВТВ складає 18846,03 грн. Втрати за складання даного висновку склали 2000 грн.

Позивачем отримано суму страхового відшкодування від ПрАТ «СК «ЮВІНЕС» в розмірі 36723,82 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №52843від 23.04.2018 року та № 27720 від 26.06.2018 року, що також включає в себе матеріальні збитки за послуги стоянки 120 грн. та евакуатора в розмірі 1000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ПрАТ «СК «ЮВІНЕС» виплатила суму страхового відшкодування в строки передбачені законом, майнова шкода, що пов`язана з відновлювальним ремонтом автомобіля, підлягає стягненню з винної особи у розмірі різниці між витратами позивача на відновлювальний ремонт автомобіля та виплаченим йому страховим відшкодуванням. Крім того, відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України, суд стягнув з нього витрати на оплату послуг експерта авто товарознавця та 348 грн. втрат по оплаті за діагностику КТЗ, а також моральну шкоду у розмірі 4000 грн.

В частині стягнення витрат на оплату послуг експерта автотоварознавця у розмірі 2000 грн., витрат по оплаті діагностики КТЗ у розмірі 348 грн., моральної шкоди у розмірі 4000 грн. рішення сторонами не оскаржується.

Проте, повністю погодитися з таким висновком, колегія суддів не може.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленим у цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як роз`яснено у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої особою, що застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положення зазначеної статті кореспондується із п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,відповідно до якого при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, що пов`язана з відновлювальним ремонтом автомобіля, у розмірі різниці між витратами позивача на відновлювальний ремонт автомобіля та виплаченим йому страховим відшкодуванням.

Доводи апеляційної скарги, що при розрахунку виплати страхового відшкодування повинен бути врахованої Висновок №5520/1 складений експертом Крутінь В.І., колегія суддів відхиляє, оскільки між висновком здійсненим страховою компанією та висновком, що здійснений за замовлення позивача, наявна невідповідність, а саме, необґрунтована заміна деталей, які підлягають ремонту, включення до ремонтної калькуляції пошкоджень, що не відноситься до ДТП, завищення цін на запасні частини, про що представником страхової зазначалося, однак позивачем не надано жодного коментарю з цього приводу.

Як вбачається з матеріалів справи, страховою компанією, в строки передбачені законом, перераховано суму страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної відмови у задоволені позовних вимог до страхової компанії, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

У зв`язку із зазначеним, відхиляються доводи апеляційної скарги щодо стягнення пені.

Однак, відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції не звернув уваги, що страхова компанія не здійснила компенсацію витрат за послуги стоянки та евакуатора, що передбачені ст. 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Посилання представника страхової компанії, що таку компенсацію виплачено позивачу, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи.

Отже, зі страхової підлягає стягненню витрати за послуги стоянки у розмірі 120 грн. та евакуатора 1000 грн.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги, що розмір стягнутої з ОСОБА_2 шкоди не відповідає матеріалам справи, виходячи з того, що страховою компанією було виплачено 36723, 82 грн., а вартість ремонту пошкодженого автомобіля склала 59002,08 грн. (а.с.19-20,22), а тому різниця між витратами позивача та виплаченим йому страховим відшкодуванням складає 22278, 26 грн., а не як визначено судом першої інстанції 22497,90 грн.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно відхилив вимоги позивача про стягнення вартості ВТВ автомобіля в розмірі 18846,03 грн.

Відповідно до пункту 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати,яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика),вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-760цс15 від 16 грудня 2015 року.

Вимогу про стягнення із винної сторони вартості втрати товарної цінності автомобіля у розмірі 18846,06 грн. заявлено у даному позові із підтвердженням позовних вимог в цій частині висновком експертного дослідження №5520/1 від 10 травня 2018 року. У висновку зазначено про необхідність заміни окремих складників КТЗ, їх фарбування, відновлювального фарбування інших деталей, а також вказано величину втрати товарної вартості транспортного засобу. Крім того, про необхідність заміни та фарбування зазначено і у висновку страхової компанії.

З урахуванням викладеного з ОСОБА_2 підлягає також стягненню ВТВ у сумі 18846,03 грн.

Вимоги щодо стягнення шкоди пов`язаної із лікуванням потерпілого, колегія суддів враховує наступне.

Згідно вимог п. 24.1. ст. 24 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

24.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1854/183 позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні із 20.02.2018 по 26.02.2018, тобто 7 днів, а тому розрахунок здійснюється наступним чином: 3723,00 (розмір мінімальної з/п) / 30 * 7 (днів) = 868,70 грн.

Щодо вимоги про стягнення шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1854/183 позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні із 20.02.2018 по 26.02.2018, тобто 7 днів, а тому розрахунок здійснюється наступним чином: 3723,00 (розмір мінімальної з/п) / 30 * 7 (днів) = 868,70 грн.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно відмовив в задоволені зазначених вимог.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови в задоволені позовних вимог та ухвалення нового рішення про стягнення із ПрАТ СК ЮНІВЕС витрат за послуги стоянки у розмірі 120 грн. та евакуатора 1000 грн., а також у зв`язку з тим, що позивач отримала ушкодження здоров`я, підлягає стягненню шкода пов`язана з лікуванням потерпілого та шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілого в розмірі 1737,40 грн., в іншій частині позовних вимог до страхової не підлягає задоволенню за недоведеністю.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 22497,90 грн., підлягає зміні, шляхом збільшення на ВТВ у сумі 18846,03 грн. та враховуючи правильну суму недоплаченої різниці 22278,26 грн., а всього 41124 грн.29 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг правової допомоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову, оскільки жодного доказу на підтвердження цього не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року в частині відмови в задоволені позовних вимог до приватного акціонерного товариства Страхова компанія ЮНІВЕС - скасувати.

Стягнути із приватного акціонерного товариства Страхова компанія ЮНІВЕС на корить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) шкоду пов`язану з лікуванням в розмірі 868,70 грн., шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 868,70 грн., витрати за послуги стоянки у розмірі 120 грн. та послуги евакуатора 1000 грн., а всього 2857,40 грн.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою змінити з 22497,90 грн. на 22278,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду, яка складається із розміру втрати товарної вартості в розмірі 18846, 03 грн.

Стягнути із приватного акціонерного товариства Страхова компанія ЮНІВЕС на корить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1057,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1057,20 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: