ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1531/17

Головуючий у першій інстанції - Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/47/19

Чернігівський апеляційний суд у складі

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарями Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.,

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ПАТ «Чернігівобленерго»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Чернігівобленерго» про відшкодування збитків, спричинених Козелецьким РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго», внаслідок відключення будинку від мережі енергопостачання,

місце ухвалення рішення суду - смт Козелець.

У С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Чернігівобленерго», в якому, збільшивши у подальшому позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 5000 грн моральної шкоди та 25743 грн у відшкодування матеріальних збитків. У мотивування заявлених вимог зазначив, що 15 вересня 2016 року Козелецьким РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» його будинок по АДРЕСА_2 було відключено від мережі енергопостачання. Незаконність такого відключення була встановлена рішенням Козелецького районного суду від 30 січня 2017 року та ухвалою апеляційного суду від 15 березня 2017 року. Через відключення від енергопостачання його сім'я була вимушена мешкати в житлових умовах, які не відповідали нормальній життєдіяльності. До матеріальних збитків відноситься придбання електрогенератора на суму 10000 грн, 3888 грн - витрат на виробництво електроенергії, проїзд з с. Савин до смт Козелець та назад - 1080 грн, проїзд з с. Савин до м. Чернігів та назад - 800 грн, витрати на мобільний зв'язок - 70 грн, проїзд з с. Савин до м. Маріуполь та назад - 5460 грн, придбання газової плити та газових балонів - 1700 грн, двократна вартість невідпущеної електричної енергії у розмірі 3125 грн та 2000 грн на правову допомогу.

Також вказував, що незаконні дії відповідача сприяли дестабілізації його морального та фізичного стану, утворенню постійного психологічного стресу, втраті душевного спокою, у зв'язку з чим у нього загострились серцево-хронічні хвороби, тому завдану йому моральну шкоду оцінює у 5000 грн.

Рішенням від 30 листопада 2017 року Козелецький районний суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовив у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить стягнути на його користь майнові збитки в сумі 25323 грн та 5000 грн моральної шкоди, завданих ПАТ «Чернігівобленерго» в особі Козелецького РЕМ внаслідок відключення будинку від енергопостачання у період з 15 вересня по 15 грудня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не був взятий до уваги жоден із доводів позивача та не наведено у рішенні жодних аргументованих мотивів у їх відмові.

Скаржник вказує, що про однобічність та формальність судового розгляду свідчить той факт, що дана цивільна справа та справа № 734/3949/16-ц розглядалась одним і тим же суддею, який, враховуючи наявність того й самого предмету спору між тими ж самими сторонами, у відповідності до ст. 205 ЦПК України, повинен був закрити провадження у справі.

Стверджує, що відповідачем не було надано допустимих доказів на спростування наданого ним розрахунку понесених матеріальних та моральних збитків, а суд, в свою чергу, позбавив його можливості довести дійсність такого розрахунку шляхом відмови у приєднанні до матеріалів справи відповідних фінансових документів. Крім того, суд безпідставно не визнав належним доказом придбання ним електрогенератора у фізичної особи письмову розписку, що суперечить правовій позиції ВСУ, викладеній у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

На думку позивача, суд помилково не включив до понесених ним матеріальних витрат 2000 грн адвокатського гонорару, вказавши, що такі витрати були понесені позивачем у іншій цивільній справі, а доказів про витрати на правову допомогу у даній справі позивачем не надано.

Звертає увагу, що попередження про відключення електричної енергії з боку ПАТ «Чернігівобленерго» не було, незаконність такого відключення доведена судовими рішеннями різних інстанцій, отже завдані йому моральні страждання безпосередньо пов'язані з протиправною поведінкою відповідача і знаходяться з нею у причинному зв'язку.

Апеляційна скарга містить посилання на ту обставину, що, вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд мав би виходити із презумпції спричинення йому відповідачем таких моральних збитків та обов'язку саме відповідачем спростувати таку презумпцію, про що зазначив ВСУ у своїй постанові від 27 вересня 2017 року у справі № 6-1435ц17.

У наданому відзиві представник ПАТ «Чернігівобленерго», вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що у суду першої інстанції не було жодних підстав для закриття провадження, оскільки у іншій цивільній справі № 734/3949/16-ц ПАТ «Чернігівобленерго» пред'явлено позов до ОСОБА_2 про відшкодування збитків як вартості необлікованої електричної енергії.

Представник відповідача зазначає, що у поданій скарзі ОСОБА_2 не конкретизовано, які саме обставини справи залишились поза увагою суду та якому ряду доказів, у тому числі і письмовим, районним судом не надано правової оцінки.

Також, враховуючи положення ст. 84 ЦПК України, ст. 33 Правил адвокатської етики та ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», повністю погоджується з висновком суду про недоведеність позивачем належними доказами понесених витрат на послуги адвоката.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що електрогенератор та бензин дійсно використовувались ним в період з 15 вересня по 15 грудня 2016 року для забезпечення власної оселі електроенергією, а додана до позову розписка про придбання електрогенератора у громадянина ОСОБА_3 не може бути належним доказом, оскільки не оформлена та не завірена у встановленому законом порядку. Суд зазначив, що витрати на проїзд та мобільний зв'язок, інші витрати, які здійснені позивачем, не дають можливості встановити причинно-наслідковий зв'язок між діями, допущеними відповідачем, та зазначеними у позові витратами позивача.

Враховуючи недоведеними вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування ПАТ «Чернігівобленерго» завданих йому матеріальних збитків, з урахуванням положень ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення та правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16, суд вказав про відсутність законних підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним вище висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 Чернігівської області. Сторонами у справі не заперечується, що за відсутності укладеного між ними договору про користування електроенергією, ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_3

28 серпня 2016 року представниками Козелецького РЕМ було складено акт № 150188 про порушення Правил користування електричною енергією для населення, у якому зазначено, що при проведенні перевірки стану електроспоживання за адресою: АДРЕСА_4 було виявлено самовільне підключення з порушенням схеми обліку додаткового відгалуження з метою безоблікового споживання електроенергії. Зазначений акт підписаний ОСОБА_2 без надання заперечень чи зауважень.

15 вересня 2016 року ОСОБА_2, як споживача електроенергії, було відключено від послуг електропостачання.

З листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 грудня 2016 року за № 7233/20.3/9-16, адресованого на ім'я позивача, вбачається, що 15 вересня 2016 року енергопостачальником було відключено об'єкт споживача ОСОБА_2 від електричної мережі з недотриманням вимог Правил користування електричною енергією для населення (а.с. 22-26). Також у листі зазначено, що 15 грудня 2016 року енергопостачальником було відновлено електропостачання на об'єкт споживача.

Вказані обставини встановлені рішеннями Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 січня 2017 року та Апеляційного суду Чернігівської області від 15 березня 2017 року і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в даній справі.

Наведеним вище рішенням Козелецький районний суд задовольнив частково позов ОСОБА_2 до ПАТ «Чернігівобленерго» про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання, зобов'язання поновити електропостачання та стягнення заподіяної шкоди. Визнав незаконними дії ПАТ «Чернігівобленерго» по відключенню ОСОБА_2, як споживача, від послуг електропостачання 15 вересня 2016 року за адресою: АДРЕСА_4. Стягнув з ПАТ «Чернігівобленерго» на користь позивача заподіяну незаконним відключенням моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовив (а.с. 10-14).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 15 березня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення 3000 грн моральної шкоди було скасовано та відмовлено у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення Козелецького районного суду від 30 січня 2017 року залишено без змін (а.с. 17-21).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вказав, що відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції закону № 3390-VI від 19 травня 2011 року), споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575 цс 16. Проте вказаних обставин в ході судового розгляду справи судом встановлено не було.

Отже, вказаними вище судовими рішеннями був встановлений та доведений факт незаконного відключення працівниками Козелецького РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» ОСОБА_2, як споживача, від послуг електропостачання 15 вересня 2016 року за адресою: АДРЕСА_4.

Звертаючись у 2016 році з позовом до ПАТ «Чернігівобленерго» про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання, зобов'язання поновити електропостачання та стягнення заподіяної шкоди, ОСОБА_2 зазначав, що завданими йому матеріальними збитками у зв'язку з незаконним відключенням його господарства є витрати на виробництво електроенергії у сумі 3763 грн, витрати на проїзд «Савин-Козелець-Савин» на суму 480 грн та «Савин-Чернігів-Савин» на суму 600 грн, мобільний зв'язок на суму 70 грн. Також просив стягнути на його користь 2000 грн понесених витрат на правову допомогу (справа № 734/3129/16-ц).

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, Козелецький районний суд у своєму рішенні від 30 січня 2017 року вказав, що позивачем не було надано доказів використання ним електрогенератора, а було надано лише роздруківку щодо характеристик інжекторного генератора; витрати на проїзд та мобільний зв'язок, які були здійснені позивачем, не давали можливості встановити причинно-наслідковий зв'язок між діями, допущеними відповідачем, та проїздом і мобільними витратами позивача. Також констатував, що надана ОСОБА_2 роздруківка Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, на зворотній сторінці якого стоїть відмітка про отримання певною особою гонорару в розмірі 2000 грн, не є доказом в контексті ст. 10 ЦПК України (в чинній на той час редакції) на підтвердження витрат позивача на послуги адвоката, у зв'язку з чим відмовив також у задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу.

Звертаючись з даним позовом до суду, ОСОБА_2 одними зі складових завданих йому незаконним відключенням 15 вересня 2016 року його будинку від електропостачання матеріальних збитків також зазначив витрати на виробництво електричної енергії, витрати на проїзд та на мобільний зв'язок, які, на думку апеляційного суду, є аналогічними з вимогами ОСОБА_2, що були заявлені у справі № 734/3129/16-ц. Отже, вказані вимоги вже були предметом судового розгляду і їм надана відповідна юридична оцінка, проте суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, на вказані обставини уваги не звернув.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Беручи до уваги приписи вказаної процесуальної норми, а також існування рішення Козелецького районного суду від 30 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 15 березня 2017 року, які набрали законної сили та були постановлені з приводу спору між тими самими сторонами (ОСОБА_2 та ПАТ «Чернігівобленерго»), про той самий предмет (стягнення матеріальної шкоди, що полягає у витратах на виробництво електроенергії, витратах на проїзд та на мобільний зв'язок, стягнення витрат на правову допомогу та моральної шкоди), колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі у вищенаведеній частині позовних вимог ОСОБА_2 у відповідності до положень ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитись з висновком районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ «Чернігівобленерго» двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії, враховуючи наступне.

Як встановлено у справі, після відключення ОСОБА_2 15 вересня 2016 року від мережі електропостачання, незаконність якого була встановлена судовими рішеннями, енергопостачання до будинку позивача було відновлено 15 грудня 2016 року.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 13 ст. 24 ЗУ «Про електроенергетику» передбачено, що електропостачальники несуть відповідальність перед споживачем електричної енергії у розмірі двократної вартості невідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання з вини енергопостачальника.

За змістом п.п. 43-44, 46 Правил користування електричною енергією для населення енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості невідпущеної електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором.

Таким чином апеляційний суд вважає, що оскільки тимчасове припинення електропостачання до будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_2, яке мало місце з 15 вересня по 14 грудня 2016 року, відбулось саме з вини енергопостачальника, тому позовна вимога про стягнення з ПАТ «Чернігівобленерго» двократної вартості невідпущеної споживачу електричної енергії є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру двократної вартості недовідпущеної електроенергії, слід врахувати наступне.

З наданого відповідачем апеляційному суду розрахунку нарахування ОСОБА_2 за спожиту ним електроенергію з 01 січня 2016 року по 01 січня 2017 року вбачається, що середньомісячне споживання електричної енергії в будинку № 11 по вул. Шевченка у с. Савин Козелецького району становить 146,33 кВт/год за місяць ((25688 кВт/год (показання лічильника на 01 січня 2017 року) - 23932 кВт/год (показання лічильника на 01 січня 2016 року) : 12) (а.с. 216).

Згідно з тарифами на електричну енергію, що відпускається населенню, затвердженими постановою НКРЕНП № 220 від 26 лютого 2015 року, тарифи становили: у вересні-грудні 2016 року - населенню, яке проживає у сільській місцевості, за обсяг, спожитий до 150 кВт/год електроенергії на місяць - 71,4 коп. (а.с. 214 зворот).

Таким чином, для визначення розміру двократної вартості недовідпущеної електричної енергії ОСОБА_2 за період з 15 вересня по 14 грудня 2016 року необхідно виходити з наступних розрахунків:

- з 15 по 30 вересня 2016 року: середньоденне споживання електричної енергії за вересень 2016 року становить 4,8776 кВт/год (середньомісячне споживання електроенергії : 30 днів). За 16 днів вересня 2016 року спожито 78,04 кВт/год (4,8776 х 16 днів). Двократна вартість недовідпущеної електроенергії за вересень 2016 року складає 111,44 грн ((78,04 кВт/год (кількість спожитої енергії) х 71,4 коп. (тариф) х 2);

- з 01 жовтня по 31 жовтня 2016 року: двократна вартість недовідпущеної електроенергії складає 208,8 грн ((146,33 кВт/год (середньомісячне споживання електричної енергії) х 71,4 коп. (тариф) х 2);

- з 01 листопада по 30 листопада 2016 року: двократна вартість недовідпущеної електроенергії складає 208,8 грн ((146,33 кВт/год (середньомісячне споживання електричної енергії) х 71,4 коп. (тариф) х 2);

- з 01 по 14 грудня 2016 року: середньоденне споживання електричної енергії за вересень 2016 року становить 4,7203 кВт/год (середньомісячне споживання електроенергії : 31 день). За 14 днів грудня 2016 року спожито 66,08 кВт/год (4,7203 х 14 днів). Двократна вартість недовідпущеної електроенергії за грудень 2016 року складає 94,36 грн ((66,08 кВт/год (кількість спожитої енергії) х 71,4 коп. (тариф) х 2).

Загальний розмір двократної вартості недовідпущеної електричної енергії ОСОБА_2 за період з 15 вересня по 14 грудня 2016 року становить 623,40 грн (111,44 + 208,8 + 208,8 + 94,36).

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення двократної вартості недовідпущеної електроенергії підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ПАТ «Чернігівобленерго» на користь позивача 623,40 грн двократної вартості недовідпущеної електроенергії за період з 15 вересня по 14 грудня 2016 року.

Разом з тим, не підлягають задоволенню, на думку колегії суддів, заявлені позивачем вимоги про відшкодування майнової шкоди, що полягає у витратах на придбання електрогенератора, на проїзд «Савин-Козелець-Савин» на суму 600 грн, «Савин-Чернігів-Савин» на суму 200 грн, витрати на виробництво електричної енергії на суму 125 грн, та витрати на дизпаливо на суму 5460 грн, виходячи з наступного. Вказані вимоги (за виключенням вимог, відносно яких провадження закрито), належними доказами не підтверджені. Так, надана позивачем розписка про придбання електрогенератора (а.с. 30) не може бути належним та допустимим доказом, як на підтвердження обставин його придбання, так і на підтвердження його вартості. Твердження апеляційної скарги про належність вказаного доказу та необхідність застосування при вирішенні цих заявлених вимог правової позиції ВСУ, що викладена у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, є довільним тлумаченням правових норм, оскільки вказана правова позиція стосується правовідносин, що виникають з договору позики.

На підтвердження витрат на проїзд, виробництво електричної енергії та дизпаливо ОСОБА_2 жодних доказів не надано. Вказуючи, що суд першої інстанції в ході судового розгляду позбавив його можливості надати відповідні фінансові документи, на підтвердження наведених доводів позову, ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції жодних клопотань з цього приводу не заявив, правом додати відповідні докази на підтвердження понесених витрат до апеляційної скарги не скористався. Отже, апеляційний суд вважає, що у задоволенні цих вимог слід відмовити за недоведеністю.

Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення двократної вартості недовідпущеної електроенергії задовольнити частково, а провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, що полягає у витратах на виробництво електроенергії у сумі 3763 грн, витратах на проїзд «Савин-Козелець-Савин» на суму 480 грн та «Савин-Чернігів-Савин» на суму 600 грн, мобільний зв'язок, стягнення витрат на правову допомогу, та моральної шкоди - закрити.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 255, ст. 367, 374, ч. 1 ст. 377, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2017 року скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Чернігівобленерго» про стягнення матеріальної шкоди, що полягає у витратах на виробництво електроенергії у сумі 3763 грн, витратах на проїзд «Савин-Козелець-Савин» на суму 480 грн та «Савин-Чернігів-Савин» на суму 600 грн, мобільний зв'язок, стягнення витрат на правову допомогу, та моральної шкоди - закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Чернігівобленерго» про стягнення двократної вартості недовідпущеної електроенергії - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Чернігівобленерго» (м. Чернігів, 14000, вул. Гонча, 40, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 623 (шістсот двадцять три) грн 40 коп. двократної вартості недовідпущеної електроенергії за період з 15 вересня 2016 року по 14 грудня 2016 року.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий Судді: