ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2054/19 Справа № 2-4930/11 Категорія: 39 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, яку було перейменовано на Дніпровську міську раду, третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2016 року визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 693 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Додаткове рішення мотивовано тим, що ухвалюючи рішення суду від 05.12.2011 року про визнання за позивачкою право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції не зазначив площу цієї земельної ділянки, тоді як при розгляді справи це питання вирішувалось та обговорювалось.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада ставить питання про скасування додаткового рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалюючи рішення суду від 05.12.2011 року про визнання за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції не зазначив площу цієї земельної ділянки, тоді як при розгляді справи це питання вирішувалось та обговорювалось.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 4, кадастровий номер НОМЕР_1 було виготовлено на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 16.06.2010 року № 153/58.

Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, він не отримав Державний акт на право власності на запитувану земельну ділянку. Державна реєстрація даного акта не проводились, право власності не земельну ділянку в ОСОБА_3 не виникло.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, в порядку ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно ч.1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст. 126 ЗК).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Враховуючи, що ОСОБА_3 за життя не отримав Державний акт на право власності на землю в порядку ст.ст. 22, 23 ЗК України, чинного на момент виникнення правовідносин, в нього не виникло права на земельну ділянку, а тому земельна ділянка вважається не успадкована.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального закону, оскільки позивачем не доведено належними доказами набуття померлим за життя його право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 693 кв.м.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції не врахував вказані норми закону, не визначився з характером спірних правовідносин, що виник між позивачем та відповідачем.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга Дніпровської міської ради підлягає задоволенню, а додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2016 року - скасуванню, відмовивши в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити.

Додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року - скасувати.

У задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко