Справа № 473/4974/19
РІШЕННЯ

іменем України

"12" грудня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В., за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

В подальшому надав суду уточнену позовну заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на земельну ділянку в якій вказував, що на підставі договору дарування від 17 липня 1997 року він набув у власність житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Водночас, придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0831 га., призначеній для його обслуговування.

Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку (дарителем) ОСОБА_2 (яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла).

Проте в правовстановлюючому документі на земельну ділянку (Державному акті на право приватної власності на землю від 25 серпня 1993 року, реєстр. №1306) зазначено дошлюбне прізвище власника « ОСОБА_3 », хоча на час набуття земельної ділянки у власність остання змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

Оскільки в адміністративному порядку виправити зазначену помилку неможливо, наявність вказаної помилки в правовстановлюючому документі перешкоджає ОСОБА_1 довести обставину щодо виникнення у нього майнового права на земельну ділянку, а тому позивач просив про встановлення факту належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документа - Державного акту на право приватної власності на землю від 25 серпня 1993 року, реєстр. №1306 в судовому порядку.

Крім цього, зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка необхідна для їх обслуговування, що належить відчужувачу майна, а тому ОСОБА_1 просив визнати його власником земельної ділянки, площею 0,0831 га., розташованої по АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, проте від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, вирішення питання щодо задоволення позову залишила на розсуд суду.

Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представників сторін, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про обставини справи.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 17 липня 1997 року, реєстр №558 ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Водночас, придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0831 га., призначеній для його обслуговування.

Право власності щодо ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 25 серпня 1993 року (зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1306) зареєстроване за попереднім власником будинку (дарителем) ОСОБА_2 (яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла).

Проте в правовстановлюючому документі на земельну ділянку (Державному акті на право приватної власності на землю від 25 серпня 1993 року, реєстр. №1306) зазначено дошлюбне прізвище власника « ОСОБА_3 », хоча на час набуття земельної ділянки у власність остання змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

З положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

В разі наявності спору про право, факт належності правовстановлюючого документа розглядається в позовному провадженні разом з вимогою майнового характеру, у зв`язку з вирішенням якої встановлюється вказаний факт.

Факт належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документа - Державного акту на право приватної власності на землю від 25 серпня 1993 року, реєстр. №1306 підтверджується наступними доказами:

- копією заяви ОСОБА_2 , адресованої виконавчому комітету Вознесенської міської ради народних депутатів, про передачу їй в приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 831 кв.м., призначеної для обслуговування житлового будинку;

- копією архівного витягу з рішення виконавсого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів від 18 травня 1993 року №146, згідно якого за ОСОБА_2 закріплено в приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 831 кв.м., призначену для обслуговування житлового будинку;

- копією договору дарування житлового будинку від 17 липня 1997 року, реєстр. №558, в якому зазначено, що даритель ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) набула у власність об`єкт дарування житловий будинок по АДРЕСА_1 , який розташований на окремій земельній ділянці;

- копією свідоцтва про укладення шлюбу від 29 серпня 1985 року (а.с. 6), згідно якого ОСОБА_6 до укладення шлюбу мала прізвище ОСОБА_3 ;

- наявністю у ОСОБА_2 , а в подальшому в позивача оригіналу правовстановлюючого документа.

Судом встановлено, що в адміністративному порядку виправити помилку в правовстановлюючому документі неможливо, наявність вказаної помилки перешкоджає ОСОБА_1 довести обставину щодо виникнення у нього майнового права на земельну ділянку.

За встановлених обставин, позов ОСОБА_1 в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі постанова Пленуму), при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму).

Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою без укладення окремого договору відносно цього майна. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку є обґрунтованими, а його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на земельну ділянку задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області правовстановлюючого документа Державного акту на право приватної власності на землю від 25 серпня 1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1306(виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради народних депутатів від 18 травня 1993 року №146) в якому прізвище власника ділянки зазначено неправильно « ОСОБА_3 ».

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0831 гектарів, розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку, що належала ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 25 серпня 1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1306.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя : Вуїв О.В.