Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 297/2525/15-ц

провадження № 61-21907св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

представники позивача: Калій Сергій Михайлович, Гордійчук Максим Миколайович ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 30 січня 2017 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Фазикош Г. В., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 07 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 96 190,00 євро зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 грудня 2017 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 07 грудня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого за реєстровим № 2-1827.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2011 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2007 року.

Однак, вказане рішення суду позичальником не виконано, тому станом на 05 жовтня 2015 року залишається непогашеною заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2007 року у загальному розмірі 211 127,82 євро, що за курсом Національного банку України становить 4 982 731,83 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 93 101,59 євро, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 51 097,91 євро, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 43 211,89 євро, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 23 716,43 євро, у рахунок погашення якої ПАТ «Ощадбанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , шляхом визнання за ПАТ «Ощадбанк» права власності на це майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2015 року у складі судді Гал Л. Л. позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_2 , на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року у загальному розмірі 211 127,82 євро, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Ощадбанк» вказаного предмета іпотеки у власність і визнання за ним права власності на підставі іпотечного договору від 07 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Мирончук О. В.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» судові витрати у розмірі 1 218,00 грн.

Додатковим рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2016 року у складі судді Гал Л. Л. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_2 , а саме - житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, із початковою ціною предмета іпотеки, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року у розмірі 211 127,82 євро, що за курсом Національного банку України становить 4 982 731,83 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 93 101,59 євро, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 51 097,91 євро, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 43 211,89 євро, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 23 716,43 євро, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Ощадбанк» вказаного предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на підставі договору іпотеки від 07 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Мирончук О. В.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд вважав, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 30 січня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 задоволено.

Заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 29 квітня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звернення іпотекодержателя до суду з позовом до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на це майно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) не є належним способом захисту права. Встановлені судом обставини не свідчать про відсутність у іпотекодержателя можливості діяти у порядку, визначеному договором іпотеки, зокрема, реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року справу призначено до розгляду.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 13 червня 2019 року № 690/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував, що положення Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки не виключають можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на це майно у судовому порядку. Крім того, оскільки основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, боржником не виконано, то ПАТ «Ощадбанк» має право на набуття права власності на предмет іпотеки.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У квітні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України 2004 року є обов`язковою для судів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 грудня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 96 190,00 євро зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 грудня 2017 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 07 грудня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого за реєстровим № 2-1827.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2007 року 931 946,91 грн - заборгованість за кредитом, 251 398,15 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 20 020,00 грн - пеня.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 05 лютого 2013 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2011 року скасовано у частині зменшення розміру пені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Ощадбанк» пеню у розмірі 90 514,01 грн, що за курсом Національного банку України становить 8 356,08 євро.

Рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором боржником не виконано, у зв`язку з чим станом на 05 жовтня 2015 року залишається непогашеною заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2007 року у загальному розмірі 211 127,82 євро, що за курсом Національного банку України становить 4 982 731,83 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 93 101,59 євро, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 51 097,91 євро, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 43 211,89 євро, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 23 716,43 євро

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.

Частиною другою статті 16 ЦК Українипередбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Разом з тим у частині першій статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві як на підставі рішенні суду, так і на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Отже, сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки за рішенням суду або на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» врегульовано порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, позивач відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» має можливість звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18 і від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц, провадження № 14-117цс18 та Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 357/1887/15-ц, касаційне провадження № 61-29029св18.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

При цьому, суд не наділений повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, тому апеляційним судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк».

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта