Справа №2-385/11
Провадження №22-ц/812/1550/19
У Х В А Л А

18 вересня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі судді Базовкіної Т.М., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2017 року, постановлену за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Годун Г.М.,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2017 р. у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Годун Г.М. відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 12 серпня 2019 р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції з пропуском строку на її подачу та клопотанням про його поновлення.

Поважними причинами ОСОБА_2 вказує, що в судовому засіданні, в якому проголошувалася ухвала ні його, ні ОСОБА_1 не було, оскільки про розгляд справи вони судом не повідомлялися, а копію ухвали ним отримано 07 серпня 2019 р.

Однак апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою не може бути відкрито з наступних підстав.

Пунктом 13 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 р.) передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За приписами ст. 294 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Як вбачається з апеляційної скарги та матеріалів справи у травні 2017 р. ОСОБА_1 подала скаргу на дії головного державного виконавця Годун Г.М. Розгляд скарги був призначений на 05 червня 2017 р., її розгляд неодноразово відкладався (29 червня 2017 р., 20 липня 2017 р., 05 вересня 2017 р., 25 вересня 2017 р., 27 жовтня 2017 р.). Про розгляд скарги, відкладений на 05 та 25 вересня 2017 р. ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 були повідомлені належним чином (а.с. а.с. 151, 152, 155, 160). 25 вересня 2017 р. в судовому засіданні представник ОСОБА_2 був присутнім, однак, 27 жовтня 2017 р. (день проголошення ухвали) ні представник ні ОСОБА_1 присутніми не були.

Наведене свідчить, що скаржником ОСОБА_1 протягом майже 2 роки не вживалися заходи щодо реалізації своїх процесуальних прав, а звернулася вона через свого представникаОСОБА_2 з апеляційною скаргою лише 12 серпня 2019 р.

Зазначене у сукупності свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку учасника справи та користування ним своїми процесуальними правами, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення), а тому не можна вважати, що апеляційна скарга нею була подана у розумні строки, чи вона вживала заходи для того щоб дізнатися про стан відомого їй провадження, чи навела обставини, які об`єктивно перешкоджали їй своєчасно подати апеляційну скаргу.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без поважних причин є втручанням у принцип правової визначеності, який є складовим принципу верховенства права.

Зі змісту ст. 3 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року) вбачається, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

У рішенні від 03 квітня 2008 р. у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» Європейський суду з прав людини зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зазначає, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року заява № 3236/03).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (п. п. 33, 34 рішення ЄСПЛ від 20 червня 2011 року у справі "Перетяка та Шереметьев проти України").

Вирішуючи питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції має перевірити інші обставини, з якими може бути пов`язано пропуск такого строку, зокрема процесуальну добропорядність особи, яка подає апеляційну скаргу.

Суд вважає, що в даному випадку звернення з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня ухвалення оскаржуваного судового рішення особою, обізнаною про існування судового провадження, не може бути підставою для поновлення строку на оскарження, враховуючи імперативні приписи ч.2 ст.358 ЦПК України.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, що її подала хоч і не була присутня в судовому засіданні під час його ухвалення, але була повідомлена про попередній розгляд справи на 25 вересня 2017 р. та могла знати про ймовірне ухвалення судового рішення й повинна була в розумні інтервали часу вжити заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. Крім того, доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили ні ОСОБА_1 , ні її представник ОСОБА_2 не надали, а тому вважаю необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суддя , -

У Х В А Л И Л А

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2017 року, постановлену за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Годун Г.М. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М.Базовкіна