"29" січня 2019 р.
Справа № 642/2788/18
Провадження № 2/642/84/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
29 січня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Вікторова В.В.
за участю секретаря Самотой М.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -
У червні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 7 жовтня 2000 року у Жовтневому відділі реєстрації актів громадського стану, актовий запис № 473 та визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири № 53, розташованої за адресою: місто Харків, вулиця Євгена Котляра (колишня назва вулиці Червоноармійська), будинок 4/6.
В обґрунтування своєї позовної заяви зазначила, що з 07 жовтня 2000 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народився син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В період починаючи з 2009 року і по сьогоднішній день відносини між нею та чоловіком значно погіршились. Відповідач перестав приділяти сім'ї належну увагу і підтримку, в тому числі матеріальну. Часто виникали конфлікти, сварки, свідком яких неодноразово ставали діти. Внаслідок цього спільне життя стало неможливим та нестерпним один для одного. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені з 2009 року. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, а також суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. До того ж в листопаді 2011 року у судовому порядку відповідачу було присуджено виплату аліментів на утримання дітей. Шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе. Сім'я фактично розпалась, у зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Крім того, в період шлюбу у жовтні 2004 року за спільні кошти родини було придбано нерухоме майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: квартиру № 53, розташовану у місті Харкові по вулиці Євгена Котляра (колишня назва вулиці - Червоноармійська), в будинку 4/6, набуту за договором купівлі-продажу, посвідченого 20.10.2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 8874. Право власності на квартиру зареєстровано Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації 25.10.2004 року; номер запису: В-5577 в книзі 1. При посвідченні договору, 20 жовтня 2004 року вона давала згоду відповідачу на купівлю зазначеної квартири. Враховуючи положення ст. ст. 60, 63, 69 СКУ та ст 328, ст. 368 ЦКУ, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, у зв'язку з чим спірна квартира є спільною сумісною власністю, частки якої у спільному майні є рівними.
Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року сторонам наданий строк для примирення та зупинено провадження у справі.
Ухвалою суду від 29 січня 2019 року поновлено провадження у справі.
Позивач у судове засідання не з'явилася, однак через канцелярію суду подала письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, розглянути справу за її відсутності, а також у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 43).
Відповідач в судове засідання 29.01.2019 не з'явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи. Причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не подав (а.с. 24, 31, 37, 41).
Суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 жовтня 2000 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про укладення шлюбу серії I-БП № 044545, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 473 (а.с. 3).
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ 162373, видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 942 від 27.03.2001 року, а також ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ 233988, видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 299 від 04.02.2003 року.
Судом також встановлено, що сторони, хоча і мешкають в квартирі № 53 по вул. Євгена Котляра (Червоноармійська), в будинку 4/6 у м. Харкові, однак не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено. Наданий судом строк для примирення позитивних результатів не приніс.
За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін необхідно розірвати.
У відповідності до ст. 113 СК України суд залишає теперішнє прізвище позивача ОСОБА_4.
Крім того, судом встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони 20 жовтня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 8874, придбали майно трикімнатну квартиру № 33 по вул. Євгена Котляра (Червоноармійська), буд. 4/6 у м. Харкові, право власності якої було оформлено на відповідача ОСОБА_6 (а.с. 10).
При посвідченні договору 20 жовтня 2004 року позивач ОСОБА_1 давала згоду відповідачу ОСОБА_6 на купівлю за суму та на умовах за власним розсудом вищевказаної квартири (а.с. 9).
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст.77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).
На підставі викладеного та з урахуванням того, що спірну квартиру було придбано за спільні кошти подружжя у період перебування та проживання їх у зареєстрованому шлюбі, позивач і по даний час проживає у ній та користується як співвласник, суд вважає, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю, частки у спільному майні є рівними, у зв'язку з чим позов в частині поділу майна подружжя також підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 995, 40 грн., тобто половина суми судових витрат, як і просила позивач у позові.
Керуючись ст.ст.12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 60, 63, 69, 70, 110,112, 113 СК України, ст. 325, 368 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд, -
Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований 07 жовтня 2000 року у Жовтневому відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис 473.
Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити «Полещук».
Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири № 53, що розташована в будинку № 4/6 по вул. Євгена Котляра (колишня назва вулиці Червоноармійська) у м. Харкові, залишивши у власності ОСОБА_2 Ѕ частину квартири № 53, що розташована в будинку № 4/6 по вул. Євгена Котляра (колишня назва вулиці Червоноармійська) у м. Харкові.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП не відомий, НОМЕР_1, виданий 18.10.2012 Ленінським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (Червоноармійська)АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (Червоноармійська)АДРЕСА_3) судовий збір 2 995 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Ленінського районного суду м. Харкова протягом 30 днів з дня оголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення складено 29 січня 2019 року.

Суддя В.В. Вікторов