Справа № 448/185/17 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/565/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Цап П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

23.02.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 25.01.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на суму 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.12.2016року має заборгованість на загальну суму 29786,15 гривень, яка складається з наступного: 858,76 гривень - заборгованість за кредитом; 22932,81 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - фіксована частина та 1394,58 гривень - процентна складова.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями. Також звертає увагу, що дії договору пролонговувався, оскільки жодна з сторін не заявляла вимоги про намір його розірвання. Також звертає увагу, щоу разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобов`язань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності, водночас, суми нарахувань, здійснені у межах строку позовної давності, підлягають стягненню з Відповідача. Також вважає, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості у межах строків позовної давності у будь-якому випадку підлягали задоволенню. Окрім цього, вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано правову позицію ВСУ №6-249цс15 від 02.12.2015 року.

Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ПАТ КБ «Приватбанк» Гнатишак О.В. скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги банку задоволити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом із цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 та ст. 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що 25.01.2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» - позивачем у справі, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав від банку кредит у розмірі 1600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищезгаданим кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 станом на 31.12.2016 року має заборгованість перед банком на загальну суму 29786,15 гривень, яка складається з наступного: 858,76 гривень - заборгованість за кредитом; 22932,81 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - фіксована частина та 1394,58 гривень - процентна складова.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за спливом позовної давності, районний суд виходив з того, що відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду України № 6-116цс13 від 06.11.2013 р., у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу; згідно поданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, відповідач ОСОБА_1 останній платіж на погашення суми заборгованості за кредитним договором здійснив 24.01.2013 року, у зв`язку із чим у позивача виникло право на пред`явлення позову про стягнення боргу за договором; позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк», яка підписана представником позивача 26.01.2017 року, надійшла до суду 23.02.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності (три роки); відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що до даних правовідносин підлягає застосуванню загальний строк позовної давності, що становить три роки, пред`явлення позивачем позову більше, ніж через три роки з часу внесення відповідачем останнього платежу за договором свідчить про пропуск ним строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого права. Доказів того, що строк позовної давності переривався, матеріали справи не містять.

З наведених мотивів, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги ПАТ КБ «Приватбанк» та скасування рішення суду, оскільки таке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.12.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.