Справа № 496/672/19
Провадження № 2/496/885/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

за участю:

секретаря - Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання: АДРЕСА_1 до

відповідача: Одеська обласна регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, місце знаходження: 65058, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 7,

третя особа: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_2

вимоги позивача: про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

представник позивача та представник відповідача - в судове засідання не з`явилися, але надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності,

третя особа - повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся з позовом до Одеської обласної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (далі - відповідач) та третьої особи - ОСОБА_2. з вимогами про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Свої вимоги мотивує тим, що Наказом № 11-К від 01.03.1995 року його було прийнято на роботу до Регіональної служби державного ветеринарного контролю на кордоні та транспорті при Одеській залізниці (в дійсний час - Одеська регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті). Наказом Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті № 40-к від 25.05.2017 року було призначено на посаду начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини (в подальшому - ПІПВМ) № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті. Наказом № 106-к від 21.11.2018 року позивач був звільнений з займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до наказу № 109-к від 26.11.2018 року був прийнятий на посаду начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 22 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті. Наказом № 5-к від 18.01.2019 року був переведений на посаду начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті. Наказом № 12-к від 05.02.2019 року був звільнений з посади начальника ПІПВМ № 9 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Підставою для звільнення в зазначеному наказі № 12-к від 05.02.2019 року зазначена доповідна заступника начальника Одеської регіональної служби Яковлева О.В. Згідно зазначеної доповідної позивач, як начальник ПІПВМ № 9, щодо вантажу з 300 головами овець Романовської породи, які прибули до МТП «Чорноморськ» на спеціалізованому а/м № НОМЕР_2/ НОМЕР_1 для експорту в Республіку Туреччина паромом 06.10.2018 року, не виконував та не забезпечив виконання фахівцями підлеглого ПІПВМ вимог п. 24 Правил транспортування тварин, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1402 від 16.11.2011 року та не використав повноваження, встановлені Положенням про пункт державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, яке затверджене наказом Державного департаменту ветеринарної медицини від 19.07.1999 року № 18, що призвело до тривалого перебування тварин без води та їжі, в результаті чого частина тварин загинула. Отже, на думку відповідача, позивач допустив одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Між тим, 06.10.2018 року до Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини №9, яким керував позивач, звернувся водій а/м № НОМЕР_2/ НОМЕР_1, що згідно наданих документів був завантажений 300 головами овець Романовської породи для експорту в Республіку Туреччина. Згідно супровідних документів отримувач вантажу з тваринами: LEYLA GRYSHCHUK/Туреччина, відправник: ТОВ «УКРАНІКСАР», м. Дніпро, провулок Добровольців, 15, місце завантаження тварин: Дніпропетровська область, с. Гречане, вул. Кірова, 45. Після звернення був проведений частковий догляд тварин та транспортного засобу, в результаті якого встановлено: вівці завантажені в спеціалізований транспортний засіб, в окремому відділі знаходиться сіно, накопичувальні ємкості загальним об`ємом 600 л заповнені водою, ідентифікаційні номери тварин, яких була можливість оглянути, відповідають наданим документам, мертвих тварин та тварин з ознаками хвороб не виявлено. Після завершення ветеринарного контролю, автомобіль направився для подальшого оформлення до митної та прикордонної служби, який попередньо був запланований на 14:00 годину. По завершенню роботи контролюючими органами автомобіль завантажився на т/х «Cenk А». Відхід від причалу МТП «Чорноморськ» був запланований на 20:00 06.10.2018 року. Пізніше до ПІПВМ № 9 від прикордонної служби надійшла інформація, відповідно до якої очікується повернення з Республіки Туреччина а/м НОМЕР_2/ НОМЕР_1 з підконтрольним вантажем вівці, (код УКТЗЕД 0104), в кількості 300 голів, оформлення яких в режимі експорт на ПІПВМ № 9 проводилось 06.10.2018 року. 12.10.2018 року, після звернення перевізника, ПІПВМ № 9 Одеської регіональної служби було встановлено, що приведений вантаж з живими тваринами - вівцями не відповідає ст. 85 Закону України "Про ветеринарну медицину", "Порядку пропуску вантажів, підконтрольних службі державної ветеринарної медицини, через державний кордон України", що затверджений Наказом Головного державного інспектора ветмедицини України № 49 від 27.12.1999 року, статті 5.7.1 кодексу здоров`я наземних тварин МЕБ, відсутнє узгодження з компетентним органом України повернення на територію України вантажу з тваринами, в зв`язку з чим відповідно до ст. 91 Закону України "Про ветеринарну медицину" та згідно рішень Головного державного інспектора ветеринарної медицини України від 30.06.2017 року №602-113-18/2571, від 14.01.2015 року № 15-9-1-23/472, від 17.11.2014 року № 15-9-1-13/24588 та від 13.10.1999 року № 15- 2/759, підлягає поверненню на територію Туреччини або має бути знищений. В зв`язку з таким, був складений Акт припинення або тимчасової заборони перевезення (переміщення) підконтрольних вантажів № 3 від 12.10.2018 року. Зазначеним актом власника вантажу - ТОВ "УКРАНІКСАР" було зобов`язано повернути вантаж на територію Республіки Туреччина з метою запобігання розповсюдженню інфекційних захворювань тварин, після виконання повідомити начальника ПІПВМ № 9 до 22.10.2018 року. 22.10.2018. року вантаж з тваринами продовжував перебувати на митному майданчику 5-го терміналу ДП "Морський торговельний порт Чорноморськ", протягом визначеного в акті № 3 від 12.10.2018 року строку ТОВ "УКРАНІКСАР" вимоги акту не виконало, вантаж до Республіки Туреччина не повернуло. 23.10.2018 року про зазначені обставини позивач повідомив начальника Одеської регіональної служби відповідною доповідною. Слід зауважити, що до загибелі тварин призвело саме нездійснення власником тварин та супроводжуючою особою приведених обов`язків по їх напуванню та годуванню, а не факт виконання чи не виконання Позивачем вимог п. 24 Правил транспортування тварин та перевірки умов їх перебування. Отже, причинно-наслідковий зв`язок між діями Позивача та наслідком - загибеллю тварин від голоду та спраги відсутній. Припис акту № 3 від 12.10.2018 року щодо повернення тварин на територію Республіки Туреччина не виконаний власником вантажу протягом 10 днів. Отже, навіть, якщо б позивачем і було допущене порушення трудової дисципліни, то воно б мало тривалий характер та не могло характеризуватись як одноразове та грубе порушення трудової дисципліни, передбачене п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. З вказаних підстав позивач звернувся до суду.

2. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві вказує, що порушення в роботі ПІПВМ № 9, невиконання фахівцями ПІПВМ № 9 вимог Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" та п. 24 Правил транспортування тварин, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1402 від 16.11.2011 року, призвели до загибелі тварин. В зв`язку з наведеним, наказом Одеської регіональної служби №12-к від 05.02.2019 року позивач був звільнений з посади начальника ПІПВМ № 9 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). 04.02.2019 року Одеська регіональна служба звернулась з поданням № 65 до Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ПІПВМ № 9 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Листом від 13.02.2019 року голова Профкому Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби Швець С.В. повідомила Одеську регіональну службу про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з посади начальника ПІПВМ № 9 Одеської регіональної служби. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Отже, попередня згода первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України нормами КЗпП України не вимагається.

Враховуючи зазначене, позивач по справі - ОСОБА_1 - був звільнений з посади начальника ПІПВМ № 9 Одеської регіональної служби обґрунтовано, наказ № 12-к від 05.02.2019 року виданий у повній відповідності до вимог чинного законодавства України.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

3. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. (а.с. 95)

4. Представник відповідача в судове засідання не з`явились, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі. (а.с. 92)

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 року, цивільну справу № 496/672/19, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 22 лютого 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання.

7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 22 серпня 2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

8. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин.

9. Судом встановлено, що Наказом № 11-К від 01.03.1995 року позивача було прийнято на роботу до Регіональної служби державного ветеринарного контролю на кордоні та транспорті при Одеській залізниці. Наказом Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті № 40-к від 25.05.2017 року було призначено на посаду начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини (в подальшому - ПІПВМ) № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті. Наказом № 106-к від 21.11.2018 року позивач був звільнений з займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до наказу № 109-к від 26.11.2018 року був прийнятий на посаду начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 22 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті. Наказом № 5-к від 18.01.2019 року був переведений на посаду начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті. Наказом № 12-к від 05.02.2019 року був звільнений з посади начальника ПІПВМ № 9 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. (а.с. 50-56)

10. Відповідно до «Функціональних обов`язків начальника прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті», що затверджена наказом Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 05.04.2017 року № 65, позивач здійснював свої трудові обов`язки. (а.с. 57-61)

11. Актом про припинення або тимчасової заборони перевезення (переміщення) підконтрольних вантажів № 3 від 12.10.2018 року, державним інспектором ветеринарної медицини ПІПВМ № 9 - ОСОБА_3. перевізника з вантажем вівць було зобов`язано повернути вантаж на територію Республіки Туреччина з метою запобігання розповсюдження інфекційних захворювань та після виконання вказаного акту повідомити начальника ПІПВМ № 9 до 22.10.2018 року. З вказаним актом водій (перевізник вантажу) - Лавріненко С.П. був ознайомлений та вказаний акт отримав про що свідчить його підпис. (а.с. 62)

12. Відповідно до пояснень від 21.01.2019 року вбачається, що позивач 23.10.2018 року про не виконання вимог акту № 3 від 12.10.2018 року щодо повернення вантажу на територію Республіки Туреччина з метою запобігання розповсюдження інфекційних захворювань повідомив Одеську регіональну службу. (а.с. 63-64)

13. Відповідно до доповідної заступника начальника служби - Яковлєва О.В. від 28.01.2019 року було пропоновано начальника ПІПВМ № 9 - ОСОБА_1 звільнити з займаної посади у зв`язку з невиконанням вимог Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" та п. 24 Правил транспортування тварин, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1402 від 16.11.2011 року, що призвело до загибелі тварин. (а.с. 65-67)

14. 04.02.2019 року начальник Одеської регіональної служби - ОСОБА_2. звернувся з поданням № 65 на розірвання трудового договору з начальником прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 9 Одеської регіональної служби Олефіром В.І. до голови профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті - Швець С.В. (а.с. 68-71)

15. Листом від 13.02.2019 року Голова профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті - Швець С. В. повідомила Одеську регіональну службу про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з посади начальника ПІПВМ № 9 Одеської регіональної служби. (а.с. 72-73)

16. Відповідно до наданої відповідачем довідки від 18.03.2019 за вих. № 129 середньоденна заробітна плата (дохід) позивача складає 833,42 гривень. (а.с. 75)

V. Оцінка Суду.

17. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

18. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

19. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується.

20. Статтею 5-1 КЗпП України забезпечено правовий захист громадян від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

21. Відповідно до ч. 1 п.1. ст. 41 КЗпП України передбачено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

22. Як, встановлено судом наказом № 12-к від 05.02.2019 року позивач був звільнений з посади начальника ПІПВМ № 9 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

23. Підставою для звільнення позивача стало не виконання вимог ст. 11 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" та п. 24 Правил транспортування тварин, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1402 від 16.11.2011 року, що призвело до загибелі тварин.

24. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" при транспортуванні тварин повинні задовольнятися їх потреби в їжі та воді, а також має бути забезпечений захист від шкідливого для них зовнішнього впливу. Транспортний засіб, призначений для перевезення тварин, повинен бути спеціально оснащений для того, щоб виключати травмування або загибель тварин.

25. Пунктом 24 Правил транспортування тварин, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1402 від 16.11.2011 року передбачено, що умови перебування тварин під час перевезення перевіряються спеціалістом у галузі ветеринарної медицини і підтримуються у належному стані супроводжуючою особою.

26. За п.п. 27, 29, 30 вказаних Правил відправник забезпечує супроводжуючу особу або перевізника засобами для годування та напування тварин, необхідним запасом корму, води, підстилки з урахуванням кількості тварин та тривалості перевезення. Супроводжуюча особа зобов`язана: - забезпечувати безпосередню охорону тварин; - напувати, годувати та доїти тварин; - здійснювати нагляд за станом здоров`я тварин; - підтримувати належний санітарний та технічний стан засобів перевезення. У разі виявлення під час перевезення факту захворювання або загибелі тварин супроводжуюча особа зобов`язана негайно повідомити про це перевізникові для забезпечення ізоляції тварин, що захворіли або загинули, в окремому відсіку транспортного засобу та викликати спеціаліста у галузі ветеринарної медицини для проведення огляду тварин у найближчому місці зупинки (станція, порт, аеропорт тощо).

27. З вищевикладеного вбачається, що до загибелі тварин призвело саме нездійснення відповідних дій власником тварин та супроводжуючою особою щодо їх годування та напування, забезпечення їх необхідним запасом корму, води, підстилки з урахуванням кількості тварин.

28. Із дослідженого документу такого як: «Функціональні обов`язки начальника прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті» не вбачається, що позивач був зобов`язаний годувати та наповувати тварин, тобто здійснювати догляд за тваринами.

29. Крім того, позивачем було виконано п. 3.2. вказаної Посадової інструкції, а саме було видано акт про припинення або тимчасової заборони перевезення (переміщення) підконтрольних вантажів № 3 від 12.10.2018 року з метою запобігання розповсюдження інфекційних захворювань. Але з невідомих причин вказаний Акт власником тварин та супроводжуючою особою виконаний не був.

30. У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що на підставі п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

31. У зазначеній нормі йдеться про одноразове порушення трудових обов`язків, а не про триваюче, що може потягти за собою застосування дисциплінарних стягнень і звільнення з інших підстав.

32. Отже, важливим елементом застосування цієї норми КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке є одноразове, а не тривале, системне, що може бути підставою для звільнення за інших підстав. Разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність).

33. Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обов`язків.

34. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

35. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2014 року справа № 6-33цс14. (Постанова ВАСУ від 01 лютого 2017 року справа № 815/6491/15)

36. За таких обставин судом вбачається, що позивач не порушував своїх трудових обов`язків та звільнення позивача відбулось з порушенням норм КЗпП України, а тому приходить до висновку про необхідність скасування наказу про звільнення.

37. Суд, зауважує, що визнання наказу про звільнення незаконним автоматично тягне за собою поновлення працівника на роботі та обов`язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу (аналогічного висновку дійшов ВССУ при розгляді справи № 223/30/16-ц від 25.09.2017).

38. Статтею 235 КЗпП України передбачається, що у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 39. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення з роботи.

40. Оскільки суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача, то в порядку ст. 235 КЗпП України, позивач має право на стягнення на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

41. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

35. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

42. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

43. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

44. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці, згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

45. З наданого розрахунку заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 місяці становить 17 501,76 гривень. Середньоденний розмір заробітної плати становить 833,42 гривень. Борг за час вимушеного прогулу з 05 лютого 2019 року по 03 вересня 2019 року становить 119 179,06 гривень. Отже, вказана сума підлягає стягненню з відповідача - Одеської обласної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті на користь

ОСОБА_1 46 . Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

47. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

48. Виходячи з викладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

49. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

50. Позивач звільнений від сплати судового збору в справах про поновлення на роботі, а тому судовий збір в розмірі 768,40 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 41, 233, 235, 247 КЗпП України, ст.ст. 2, 4-6, 19, 258-265, 430 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992р. за № 9 з подальшими змінами та доповненнями, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської обласної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, третя особа: ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати Наказ Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті № 12-к від 05.02.2019 року.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті.

4. Стягнути з Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті середній заробіток ОСОБА_1 на посаді начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини №9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно- санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, за час вимушеного прогулу у сумі 119179,06 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч сто сімдесят дев`ять гривень шість копійок) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання: АДРЕСА_1 .

5. Стягнути з Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

6. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини №9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті.

7. Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 середнього заробітку на посаді начальника Прикордонного інспекційного пункту ветеринарної медицини № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті за час вимушеного прогулу.

8. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

9. До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Біляївський районний суд Одеської області.

10. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

11. Повний текст рішення складено 06 вересня 2019 року.

Суддя О.П. Галич