Провадження № 2/161/427/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Пахолюка А.М.

при секретарі - Грабовській Г.О.,

з участю:

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 15.01.2013 року, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». 30.08.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» відповідно до якої ОСОБА_1 надано кредит в розмірі - 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору від 15.01.2013 року, своєчасно не повернув кредит та не сплатив відсотки відповідно до умов цього кредитного договору, станом на 30.06.2018 року заборгованість за кредитним договором становить -113153,41 грн., з яких: 13549,03 грн. - заборгованість за кредитом, 99604,38 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом за період з 15.01.2013 року по 30.07.2017 року.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі - 113153,41 грн., згідно кредитного договору № б/н від 15.01.2013 року та понесені судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2018 року заочне рішення від 29.10.2018 року скасоване та справу призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні.

У письмових поясненнях щодо поданої позовної заяви відповідач вказує, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру, а саме відсутні оригінали первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення. Також зазначає, що відсутність його підпису в Умовах та правилах надання банківських послуг не надає позивачу право стверджувати, що саме з цими умовами та правилами він був ознайомлений. Крім того, відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, він отримував платіжну картку Кредитка «Універсальна», а позивач просить стягнути заборгованість по кредитній карті «Голд».

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про слухання справи у його відсутності, в якій він просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав наведених у письмових поясненнях. Просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 15.01.2013 року, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна» (а.с.10).

Відповідно до довідки банку, 13.08.2013 року відповідачу встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в розмірі 12000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9, 11).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, як доказ укладення з відповідачем кредитного договору, посилається на Умови та правила надання банківських послуг, за змістом яких, АТ КБ «ПриватБанк» пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, вказані в Анкеті-заяві. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом, та таким чином клієнт дає свою згоду, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає укладений кредитний договір.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника ОСОБА_1; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи Заяву.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 15.01.2013 року, вбачається, що станом на 30.06.2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить - 113153,41 грн., з яких: 13549,03 грн. - заборгованість за кредитом, 99604,38 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом за період з 15.01.2013 року по 30.07.2017 року (а.с. 6-8).

Проте, даний розрахунок заборгованості також не є належним і допустимим доказом у справі і тому не може бути взятий судом до уваги, виходячи з наступного.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України від № «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, далі - Закон про бухгалтерський облік).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону про бухгалтерський облік, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської.

Пунктом 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення 705) передбачено, що емітенти зобов'язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов'язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення 705).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення 254).

Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (абзац другий пункту 4.10. Положення 254).

Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення 254).

З огляду на викладене, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, та не підтверджується бухгалтерською документацією, а тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Також, додана позивачем до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення, виписка за період з 01.01.2013 по 17.12.2018 не є належним доказом, оскільки не містить інформації про посадову особу, яка здійснила операцію, особистий підпис та інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні операції.

Крім того, як вбачається із Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримав у користування платіжну картку Кредитка «Універсальна» (а.с. 10). Доказів переоформлення зазначеної кредитної картки на престижну кредитну картку «Голд», за якою нараховувалась заборгованість, до матеріалів справи позивачем не додано.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим, не підтвердженим належними та допустимими доказами та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача було надано копію договору про надання правової допомоги від 29 листопада 2018 року (а.с. 74) та акт прийому-передачі наданих послуг, згідно договору про надання правової допомоги від 29.11.2018 року (а.с. 110).

Проте відповідачем та його представником не надано належних доказів, що підтверджують сплату ОСОБА_1 гонорару адвокату.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені відповідачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 533, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056, 1056-1 Цивільного кодексу України суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ - 14360570, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Луцьким РВ УМВС України у Волинській області, адреса місця проживання: АДРЕСА_1

Повне рішення складено 30 січня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.