Номер провадження: 22-ц/813/3452/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

27 листопада 2017 року ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просили стягнути з останньої суму заборгованості за кредитним договором №500283468 від 12.06.2012 року в розмірі 33 911,03 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №500283468 від 12.06.2012 року на суму 49312 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 12.06.2012 року. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором.

Таким чином, позивач вказав, що ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 33 911,03 грн., з яких: - 14230,21 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 4980,82 грн. - заборгованість за процентами та комісією; - 14700 грн. - пеня, штраф, неустойка. З моменту отримання права вимоги до позивача, а саме з 10.10.2016 року відповідачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року позов ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» ставить питання щодо скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року, та постановлення нового, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Проте, колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 12.12.2019 року, на 15.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином неодноразово повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 115-116, 122-123, 125-128).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна (далі - Конвенція), стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, за винятком представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», Генеральний директор якого надав суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких окрім іншого просив справу розглянути за відсутності представника вказаного ТОВ (а.с.129-130).

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 16.12.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів суду того, що до нього перейшло право вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп», а в подальшому - до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», згідно кредитного договору, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 12.06.2012 року.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №500283468, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 49312 грн., процентна ставка за користування яким склала 20% річних, а позичальник зобов`язалась повернути кредит у строк до 13.06.2014 року.

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до договору.

Пунктом 1.3. Договору факторингу від 30.09.2014 рок встановлено, що право грошової вимоги вважається відступленим Фактору в день отримання Клієнтом грошових коштів від Фактора у строки та порядку передбаченому п.3.2. цього Договору, що підтверджується підписанням Акту прийому-передачі прав вимоги за формою наведеною у Додатку №2 до цього Договору.

10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1ДМС/ЄАПБ, згідно умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до договору.

Згідно п. 2.3. Договору факторингу від 10.10.2016 року право вимоги вважається відступленим Фактору з дня надходження на рахунок Клієнта ціни прав вимоги в повному обсязі.

Із акту прийому-передачі реєстру боржників від 10.10.2016 року до договору факторингу №2016-1ДМС/ЄАПБ від 10.10.2016 року вбачається, що загальна кількість переданих боржників складає 20 203.

З Витягу з Додатку №1-1 до договору факторингу вбачається, що право грошової вимоги за кредитним договором №500283468 від 12.06.2012 року перейшло до позивача.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що право грошової вимоги за кредитним договором №500283468 від 12.06.2012 року перейшло від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп», а в подальшому - до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», вказані договори не оспорені і в установленому законом порядку не визнані недійсними.

З цих підстав колегія суддів зазначає, що ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладені обставини слід дійти висновку про те, що до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги по Кредитному договору №500283468 від 12.06.2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 .

Що стосується питання щодо встановлення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то колегія суддів зазначає, що виходячи зі строку дії Кредитного договору - до 13.06.2014 року, то і сума кредитної аборгованості має визначатсиь саме на цю дату.

У відповідності до письмового пояснення Генерального директора ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» ОСОБА_2 від 20 листопала 2019 року № 20055, кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед вказаним ТОВ станом на 13.06.2012 року складає 21411,03 грн., із яких 14230,21 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1380,82 грн. - заборгованість по процентам, 3600 грн.- заборгованість по комісії, та 2200 грн. - штраф (а.с.129-130).

Відповідачка ОСОБА_1 не надала суду заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час і місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, про що вказано вище, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, за 10 днів до судового засідання, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 115, 122-123, 125-127).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача лише суму заборгованості за основною сумою боргу, що складає 14230,21 грн., заборгованість про процентам у сумі 1380,82 грн., та штраф у сумі 2200 грн., а всього 17811,03 грн.

При цьому колегія суддів виходить із того, що відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 як до боржника, що не виконав кредитні зобов`язання, є обґрунтованими, в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту і процентам за користування кредитом.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості по комісії у сумі 3600 грн., то колегія суддів вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, виходячи з наступного.

Укладаючи Кредитний договір № 500283468 від 12.06.2012 року, копія якого мається на а.с.5, в п. 2.8 регулюється питання комісійної винагороди банку. Однак, із позовної заяви та розрахунку кредитної заборгованості взагалі не виявляється можливим встановити, з яких причин і з якого розрахунку ця сума склала 3600 грн.

Більше того, на думку колегії суддів вказана в п. 2.8 Кредитного договору комісійна винагорода у розмірі 600 грн. визначається за кожний місяць користування Кредитом по дату остаточного повернення кредиту, зазначену в п. 2.3, є необгрунтованою сумою і направлена на порушення прав позичальника ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів зазначає, що у рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання недійними вказаних положень договору.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїй постанові від 27.11.2019 року, справа № 522/18855/16, провадження № 61-10934св19.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилаються як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати.

Прийняти у справі постанову, якою позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором №500283468 від 12 червня 2012 року у розмірі 17811,03 грн., що складає 52,52 % від заявлених позовних вимог, із яких: 14230,21 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1380,82 грн. - заборгованість по процентам, 2200 грн. - штраф.

Що стосується позовних вимог про стягнення 3600 грн.- заборгованості по комісії, то колегія суддів вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити, з підстав, викладених вище.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 2100,8 грн., із яких 840,32 грн. - 52,52 % від сплаченого судового збору за подання позову у сумі 1600 грн., та 1260,48 грн. - 52,52 % - за подання апеляційної скарги у сумі 2400 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , заборгованість за кредитним договором №500283468 від 12 чернвя 2012 року у розмірі 17811,03 грн., із яких: 14230,21 грн. (чотирнадцять тисяч двісті тридцять гривень 21 копійка) - заборгованість за основною сумою боргу, 1380,82 грн.(одна тисяча триста вісімдесят гривень 82 копійки) - заборгованість по процентам, 2200 грн. (дві тисячі двісті гривень) - штраф.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», судовий збір у розмірі 2100,80 грн. (дві тисячі сто гривень 80 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра