Справа № 453/1195/19
№ провадження 2/453/468/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
10 грудня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Брони А.Л.
секретаря судових засідань Бендеш А.І.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Павкович О.В.
та третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Славської об`єднаної територіальної громади Львівської області, за участю третіх осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,
позивач звернулась до суду із позовною заявою до Славської об`єднаної територіальної громади Львівської області, третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, а саме на житловий будинок загальною площею 90,8 кв. м., житловою площею 53,9 кв. м. та допоміжною36,9 кв. м.,з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 04.10.2019 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 15.11.2019 року було закрито підготовче засідання, а справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні 10.12.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримала, в обгрунтування доводів позовної заяви зазначила, що спірний будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 був побудований батьками позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та належав їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_6 . Зі смертю ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все належне йому майно, а саме на Ѕ частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Заповіту батько не склав, а тому все майно після смерті батька успадкувала його дружина ОСОБА_7 , як спадкоємець першої черги за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак фактично прийняла спадщину, однак юридично не оформила. Зазначає, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , яка за життя склала заповіт від 13.04.2016 року, посвідчений секретарем Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області за реєстровим № 56, згідно тексту якого все майно заповіла їй, ОСОБА_1 .
Позивач подала до приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.П. заяву про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом 6-місячний строк. На підставі даної заяви 13.06.2019 року нотаріусом було заведено спадкову справу № 29/2019.
Однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок чого вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
01.11.2019 року на адресу Сколівського районного суду Львівської області надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача - Славської селишної ради Сколівського району Львівської області, згідно якого відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог мотивуючи тим, що ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_7 за життя не набули права власності на спірний житловий будинок, а відтак він не може бути предметом спадкового майна.
В судове засідання 10.12.2019 року Славська селищна рада Сколівського району Львівської області явку представника не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про дату та час проведення такого. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності не скористалася та не повідомила суд про причини неявки у судове засідання.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала, щодо задоволення позовних вимог.
Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, хоча про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у судове засідання.
У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача та третю особу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.09.1958 року батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 07.01.1987 року, виданого відділом ЗАГСу м. Краматорськ Донецької області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала шлюб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».
За час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ними було побудовано у 1986 році будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з погосподарської книги № 3, виданого на підставі довідки Славської селищної ради Сколівського району Львівської області № 7 від 01.10.2019 року.
Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ) виданий Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 15.04.2016 року, інвентаризаційна справа № 354, зазначено, що житловий будинок позначений літерою А-1, загальною площею 90,8 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., допоміжною площею 36,9 кв.м. та господарські будівлі: сарай позначений буквою «Б», сарай позначений буквою «В», сарай позначений буквою «Г», сарай позначений буквою «Д», навіс позначений буквою «З», навіс позначений буквою «Ж», убиральня позначена буквою «Е».
Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР (діяв на момент створення спірного майна) визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до статті 16 ЗУ «Про власність» 1991 року, що втратив чинність у 2007 році, визначено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві
спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї тощо.
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивача ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим Волосянківською сільською радою Сколівського району Львівської області від 26.07.2010 року у відповідності до актового запису № 21.
ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіту не склав, а відтак на належне йому майно, а саме на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 відкрилась спадщина за законом.
До першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_6 увійшли дружина ОСОБА_7 та діти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Як вбачається із оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №29/2019 року заведеної 13.06.2019 року на підставі заяви ОСОБА_1 , інші спадкоємці після смерті ОСОБА_6 у нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини чи з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталися.
Оскільки ОСОБА_7 спільно проживала з чоловіком ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 на момент його смерті, то в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що фактично прийняла спадщину, однак юридично не оформила.
13 квітня 2016 року ОСОБА_7 склала заповіт, який посвідчено секретарем Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області за реєстровим № 56, відповідно до тексту якого ОСОБА_7 робить таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає своїй доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області від 23.05.1997 року.
ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати позивача - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 , виданим виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 18 березня 2019 року у відповідності до актового запису № 19.
Внаслідок її смерті відкрилась спадщина за заповітом, до складу якої увійшов спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з копії з погосподарської книги за 2016-2020 роки, наданою суду Волосянківським старостинським округом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, вищезазначений житловий будинок АДРЕСА_1 та приналежні до нього господарські будівлі належали померлій ОСОБА_7 .
З метою належного оформлення спадкових прав 13 червня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву № 82 про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.С. На підставі зазначеної заяви приватним нотаріусом було заведена спадкова справа № 29/2019 після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживала і була зареєстрована до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, згідно відповіді приватного нотаріуса Батлюк Ю.С. № 156/02-14 від 13.06.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно спірний житловий будинок.
Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).
Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійна ОСОБА_7 набула за життя право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Таким чином, з урахуванням наведених норм закону, оскільки іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця спадкоємець не має можливості, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 1223, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 90, 95, 258-259, 264-265, 268, 280-281 Цивільного процесуального кодексу України,-
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок, позначений у технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 90,8 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м., допоміжною площею 36,9 кв.м. та господарські будівлі: сарай, позначений буквою «Б», сарай, позначений буквою «В», сарай, позначений буквою «Г», сарай, позначений буквою «Д», навіс позначений буквою «З», навіс позначений буквою «Ж», убиральня позначена буквою «Е», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.
У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Третя особа: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .
Третя особа: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 Російська федерація, Оренбурзька область, м. Оренбург.
Третя особа: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , Львівська область, Сколівський район, с. Решітка.
Третя особа: ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .
Суддя
Повний текст рішення складено 10.12.2019 року