ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9133/19 Справа № 180/224/18 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , треті особи : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» ( зараз АТ «Державний ощадний банк України») в особі філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк»звернулося до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного договору № 815/1 від 22 лютого 2008 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 70223 грн.60 коп. зі сплатою 17 % річних з остаточним терміном повернення не пізніше 21 лютого 2013 року. Кредит надано на придбання автомобіля ВАЗ 217030-110-01, 2008 року випуску, чорного кольору. Банк умови договору виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки та видатковим касовим ордером №1 від 22 лютого 2008 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір застави майна № 815/1а, предметом застави є зазначений автомобіль. Станом на 1 жовтня 2017 року заборгованість перед банком становила 154069 гривень 48 коп. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що банку стало відомо 3 квітня 2012 року. Банком направлено запит до нотаріальної контори 14 травня 2012 року та 14 листопада 2012 року. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частині у спадщині. Відповідно до ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу якщо майно або майнові права, що складають предмет застави переходять у власність іншої особи. Автомобіль неодноразово було перепродано, останній власник - ОСОБА_1 .

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд звернути стягнення на заставне майно - транспортний засіб ВА 217030-110-01, чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 815/1 від 22.02.2008 року в сумі 154069 грн. 48 коп. та стягнути судові витрати.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до ст. 360 ЦПК України подали відзив, в якому просили апеляційну скаргу АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" залишити без задоволення, а рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року - без змін.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк", не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 815/1.

Згідно умов договору Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит в сумі 70223 гривні 60 коп., а позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом в розмірі 17% річних та комісійні винагороди, строк кредиту 60 місяців, остаточний термін погашення не пізніше 21 лютого 2013 року.

Кредит надано готівкою для здійснення оплати за автомобіль марки ВАЗ 217030-110-01, 2008 року випуску, чорного кольору.

22 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 укладено договір застави майна, згідно умов якого з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, ОСОБА_5 передав в заставу транспортний засіб (автомобіль) марки ВАЗ 217030-110-01, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_5 помер згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

На 31.01.2012 року заборгованість позичальника ОСОБА_5 за кредитним договором складала 42368 грн.28 коп.

Встановлено, що Банк дізнався про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно матеріалів спадкової справи № 545/11 із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись дружина ОСОБА_2 , діти ОСОБА_3 , ОСОБА_6 Спадкова справа заведена 19 жовтня 2011 року.

14 листопада 2012 року за № 218/9 ПАТ «Державний Ощадний банк України» звернулося до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з претензією для доведення її змісту до відома спадкоємців ОСОБА_5

Суд встановив, що ОСОБА_1 придбала автомобіль згідно договору купівлі-продажу 1242/2016/093703 транспортного засобу від 27 вересня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що кредитор пред`явив вимоги до спадкоємця поза межами визначених законом спеціальних строків.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції повинен був керуватися ст. 1281 ЦК України в редакції Закону № 2478-VІІІ від 03.07.2018 року, а ні в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин. В своїй скарзі апелянт зазначає, що 14.05.2012 року (вих. № 89/13) Банком вперше було направлено вимогу до Новомосковської міської Державної нотаріальної контори. Також вказує, що на момент подання позовної заяви Банку не була відома інформація про спадкоємців,які прийняли спадщину та про одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. А тому, апелянт вважає, що саме з 12 березня 2019 року, коли він ознайомився з матеріалами спадкової справи, має обчислюватися строк пред`явлення Банком, як кредитором у грошовому зобов`язанні, вимог на спадкове майно, яке було прийнято у спадщину спадкоємцями ОСОБА_5 . Апелянт вважає, що він пред`явив вимоги на спадкове майно в межах шестимісячного строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України в редакції Закону № 2478-VІІІ від 03.07.2018 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статі 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі 759/12484/15-ц.

Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Державний ощадний банк» дізнався про смерть ОСОБА_5 03 квітня 2012 року, однак звернувся з претензією до нотаріуса 14 листопада 2012 року, тобто поза межами передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України шестимісячного строку, який є присічним, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що Банк звертався до нотаріуса 14.05.2012 року, оскільки вихідна реєстрація не є доказом отримання цього листа нотаріальною конторою, інших підтверджень такого отримання ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції апелянтом не надано. Крім того, ПАТ «Державний Ощадний банк» в своєму листі № 103.20-12/1/313-4933 від 20.06.2017 року, який знаходиться в спадкові справі, вказує, що вперше звернулись до нотаріальної контори 14 листопада 2012 року.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова