КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та порядку спілкування з нею,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Волошина В.О.,-

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12 червня 2010 року по 11 березня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення шлюбно-сімейних стосунків дитина проживала разом із матір`ю. Восени 2016 року відповідач відвідував дитину за місцем проживання позивачки, та після чергового побачення з дитиною не повернув її, і по теперішній час утримує дитину.

Позивач вважає, що в інтересах дитини доцільно визначити її проживання саме з позивачем.

Просила: визначити постійне місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити наступний порядок участі батька малолітньої дитини у вихованні і спілкуванні з сином, ОСОБА_3 : чотири вихідні на місяць, 2 суботи та 2 неділі, почергово чи за попереднім погодженням з матір`ю; святкові дні - почергово, на протязі року, чи за попереднім погодженням з матір`ю; канікули весняні та осінні - по п`ять днів у кожні канікули, за попереднім погодженням з матір`ю; канікули літні - не менше одного місяця у батька за попереднім погодженням з матір`ю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року названий позов задоволено частково.

Визначеномісце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті позову відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду законне та винесене з повним урахуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

Представник Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає позовну заяву обґрунтованою.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд першої інстанції виходив із інтересів дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визначення порядку участі відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції виходив із того, що із зазначеними вимогами звертається саме той із батьків, якому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, а тому на підставі ст. 16 ЦК України позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Висновки відповідають обставинам справи тавимогам закону.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що після фактичного припинення шлюбних стосунків, з серпня 2012 року по жовтень 2016 року дитина постійно проживала разом з матір`ю, з жовтня 2016 року дитина проживає разом з відповідачем за місцем реєстрації.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що проживання дитини разом з нею буде відповідати інтересам дитини. Позивач має можливість забезпечити і забезпечує належні умови проживання, повною мірою займається його вихованням. Позивач позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, надає дитині приклад високоморальної поведінки та здорового образу життя, не палить, не зловживає спиртними напоями. Відповідач має іншу цивільну дружину та виховує спільного сина зовсім з чужою для нього людиною, що може негативно вплинути на психіку дитини. Крім того позивач зазначає, що протягом двох років відповідач перешкоджає побаченням матері з сином, поводить себе неврівноважено та агресивно, також не піклується за успішне навчання та розвиток сина. Відповідач не водить дитину до школи, перешкоджає спілкуванню сина з матір`ю та шкільним психологом. Також відповідачем не виконується розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2017 року № 520 «Про встановлення громадянці ОСОБА_1 графіка побачень з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до статтей 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Положення про рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 109/05/40-11754 від 29 листопада 2017 року, орган опіки та піклування підтримує позовну заяву ОСОБА_1 , та вважає, що місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повинно бути з матір`ю.

Крім того у висновку зазначено, що на засіданні комісії 22 листопада 2017 року члени комісії дійшли висновку, що батько налаштовує дитину проти матері.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини створено умови для проживання, в квартирі чисто, наявні всі необхідні меблі.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 від 16 листопада 2018 року зі школи І-ІІІ ступенів № 27 Шевченківського району м. Києва, ОСОБА_3 навчається у школі з 01 вересня 2017 року. Учень має низький рівень навчальних досягнень. Домашні завдання виконує не з усіх предметів. Працює повільно. Має все необхідне шкільне приладдя, але не завжди приносить його на уроки.

Згідно інформації щодо учня 2-В класу ОСОБА_3 , виданої директором школи І-ІІІ ступенів № 27 Шевченківського району м. Києва, станом на 16 листопада 2018 року пропустив 35 навчальних днів, з них: через хворобу - 19 днів, за заявою тата - 8 днів, з 07 листопада по 16 листопада учень відсутній на заняттях (зі слів тата через хворобу). Практичний психолог за час роботи у школі не змогла в повній мірі здійснити діагностику психологічного стану ОСОБА_3 у зв`язку із великою кількістю пропущених навчальних днів.

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року зобов`язано сторону відповідача забезпечити явку дитини для опитування за відсутності сторін в присутності психолога чи педагога, про інтереси дитини та бажання дитини з приводу подальшого проживання з кимось одним з батьків.

Утім відповідачем зазначена ухвала суду не виконана.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору, суд врахував вищенаведені фактичні обставини, вірно застосував норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку про визначення місцепроживання дитини разом з матір`ю.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані жодні доводи відповідача, колегія суддів не приймає, оскільки суд взяв до уваги та надав правильну оцінку усім доказам, які були надані сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду прийнято без врахування того, що відповідач подав клопотання про перенесення судового засідання, колегія суддів оцінює критично, оскільки подане відповідачем клопотання було розв`язано судом та відхилено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що перед судовим засіданням 26 червня 2019 року було подано клопотання, в якому зазначалось про те, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання сина разом з ним, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена обставина не вплинула на правильне вирішення судом даного спору.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду від 26 червня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко