ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №583/2866/14-ц

Номер провадження 22-ц/816/3826/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2014 року в складі судді Сидоренко Р.В., ухваленого у м. Охтирка Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина знаходиться на утриманні позивачки. ОСОБА_2 працює, від утримання сина ухиляється, добровільно матеріальної допомоги на дитину не надає.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3 до його повноліття, та аліменти сплачувати на користь матері, ОСОБА_1 Стягнення розпочато з 29 липня 2014 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 243,60 грн в прибуток держави.

У лютому 2019 року представник ОСОБА_2 адвокат Собина П.М. звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2014 року за нововиявленими обставинами. Вимоги мотивував тим, що відповідач не знав про розгляд судом справи про стягнення з нього аліментів, повісток не отримував, заява ОСОБА_2 про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі, яка міститься у матеріалах справи, написана не відповідачем, а іншою особою, що на думку заявника є нововиявленими обставинами.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2014 року у справі №583/2866/14-ц за нововиявленими обставинами відмовлено.

У червні 2019 року представник ОСОБА_2 адвокат Собина П.М. подав апеляційну скаргу на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2014 року, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвалюючи рішення, суд не врахував, що в матеріалах справи повністю відсутні підтвердження про вручення відповідачу копії позовної заяви та повістки про виклик до суду, відповідач не знав про розгляд справи, крім того, суд не з`ясував, що на час розгляду справи ОСОБА_2 проживав однією сім`єю з позивачкою та їх сином, повністю утримував сім`ю.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Собини П.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення наведеним нормам не відповідає виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 травня 2010 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які перебували у зареєстрованому шлюбі, народився син ОСОБА_3 (а.с. 3, 4).

Позивачка разом із сином ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач майнової допомоги дитині не надає, свого обов`язку з утримання сина добровільно не виконує.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У апеляційній скарзі відповідач стверджує, що не знав про розгляд судом справи про стягнення з нього аліментів на сина, заяву про розгляд справи без його участі написала власноручно ОСОБА_1 , що спричинило порушення його процесуальних прав, відповідач був позбавлений можливості висловити свою позицію по справі, надати суду докази,ознайомитися зі змістом позовних вимог, матеріалами справи, реалізовувати інші процесуальні права сторони.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Матеріалами справи підтверджується, що 29 липня 2014 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшов позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (а.с. 1).

07 серпня 2014 року відкрито провадження у справі (а.с. 9).

11 серпня 2019 року за місцем реєстрації ОСОБА_2 суд направив копію позовної заяви, копію постанови про відкриття провадження у справі та виклик до судового засідання на 18 серпня 2014 року на 14 год. 30 хв., проте відправлення повернулось до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 16-25).

18 серпня 2014 року сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладений на 13 год. 15 хв. 08 вересня 2014 року (а.с. 11).

Сторонам направлені повістки про виклик до суду (а.с. 26-27).

08 вересня 2014 року сторони в судове засідання не з`явились про причини неявки не повідомили, розгляд справи відкладений на 08 год. 00 хв. 12 вересня 2014 року (а.с. 28).

Повістки про виклик до судового засідання позивач отримала особисто, також і для передачі відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 30, 31).

Докази передачі повістки позивачкою ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні.

08 вересня 2014 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі (а.с. 29).

09 вересня 2014 року від ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позовних вимог та клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 32).

Розглянувши справу за наявними матеріалами, без участі сторін, Охтирський міськрайонний суд постановив рішення від 12 вересня 2014 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги про те, що заява від імені ОСОБА_2 про згоду з позовними вимогами та розгляд справи без його участі, яка надійшла до суду 09 вересня 2014 року, написана власноручно позивачкою ОСОБА_1 , оскільки зазначені обставини вона визнала в судовому засіданні під час розгляду заяви про перегляд рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2014 року (а.с. 128).

Докази отримання відповідачем копії позову, а також його належного повідомлення про дату і час розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Встановлені обставини підтверджують доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи був проведений без належного повідомлення та участі відповідача, тобто з порушенням принципу рівності сторін у судовому процесі, оскільки кожна сторона повинна мати можливість представляти свою позицію у рівнозначно сприятливих умовах порівняно з іншою стороною.

Не будучи належним чином повідомленим про розгляд справи відповідач фактично був позбавлений можливості реалізовувати свої процесуальні права, зокрема ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, та інші, визначені Цивільним процесуальним кодексом України.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховною Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України).

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, при цьому посилався на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначив, що станом на 2014 рік і до 2018 року він проживав спільно з ОСОБА_1 та сином, повністю їх утримував, тому суд першої інстанції не мав підстав для примусового стягнення з нього аліментів.

ОСОБА_1 у апеляційному суді підтвердила, що ОСОБА_2 надавав допомогу на дитину під час розгляду справи судом першої інстанції у 2014 році і до грудня 2017 року.

Доказів ухилення ОСОБА_2 від утримання дитини станом на 2014 рік позивач суду не надала.

Виконавчий лист про стягнення аліментів за оскарженим рішенням суду ОСОБА_1 звернула до примусового виконання лише у липні 2018 року (а.с. 40-42), що є підтвердженням доводів апеляційної скарги про добровільне надання відповідачем допомоги на утримання сина.

З огляду на встановлені обставини апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки сама позивачка підтвердила доводи апеляційної скарги про те, що у період розгляду її позову судом першої інстанції сторони проживали однією сім`єю та відповідач надавав кошти на утримання сина.

ОСОБА_1 не надала достатніх доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема щодо ухилення відповідача від утримання сина у спірний період, як у суді першої інстанції, так і у апеляційному суді, обґрунтованості заявлених позовних вимог вона не довела.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України).

Установивши, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, а тому скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні позву.

Проте ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись до суду з вимогою про стягнення аліментів у разі виникнення спору між сторонами щодо виконання відповідачем обов`язку з утримання сина.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги у розмірі 384 грн 20 коп, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що справа є незначної складності, колегія суддів визначає її як малозначну згідно з п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Собини Павла Миколайовича задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2014 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн 20 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук