Ухвала

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 642/1849/18

провадження № 61-21749ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петров Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист ділової репутації й відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона обіймає посаду завідуючої ІІІ педіатричного відділення КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №19» з 2004 року, лікар педіатр вищої категорії, стаж роботи з 1988 року налічує 30 років, є членом «Асоціації педіатрів», неодноразово була нагороджена адміністрацією лікарні Почесними грамотами та подяками.

20 лютого 2018 року до належного їй кабінету увірвався ОСОБА_3 зі своєю дитиною та почав вимагати продовження лікарняного, відкритого на ім`я його дружини, що засвідчує тимчасову непрацездатність, у зв`язку з доглядом за хворою дитиною. Оглянувши дитину разом з лікарем ОСОБА_4 , вони дійшли висновку, що дитина вже не хворіє та не потребує продовження лікарняного. Крім того, навіть якщо б дитина хворіла, потрібна була б присутність матері, так як вона була призначена доглядаючим за дитиною та листок непрацездатності виписаний на неї. Після відмови продовжити лікарняний відповідач почав поводити себе неналежним чином: підвищувати голос, насміхатися, звинувачувати у непрофесіоналізмі, тиснути морально. Також, почав без її згоди знімати відео на свій мобільний телефон, після чого викликав поліцію. Відеозйомка була проведена відповідачем в порушення ст. 307 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_2 на своїй сторінці в соціальній мережі «Фейсбук», розмістив відео та коментар до нього, в якому містилися образливі слова та неправдива інформація стосовно неї, а саме: « Не дотримувалася графіка прийому громадян і відмовилася в огляді дитини».

Також, ОСОБА_2 звернувся до телеканалу СТБ, де розповсюдив зазначене відео, яке було показано у новинах на телебаченні. Тобто це вже вийшло на всеукраїнський рівень, що в більш глобальному масштабі порочить її ділову репутацію.

Згідно висновку Міністерства охорони здоров`я, де було здійснено розгляд скарги ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_1 , здійснюючи свої повноваження керувалася вимогами наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність».

Неправдивими висловлюваннями на адресу позивача, розповсюдженими відео в соціальній мережі «Фейсбук», відповідачем, на думку позивача, була спричинена їй моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та погіршенні стану фізичного здоров`я.

Позивач оцінює розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 110 000,00 грн., оскільки після оспорюваної публікації вона змушена була вживати додаткові зусилля для організації свого життя та за станом здоров`я звернутися до лікарів за медичною допомогою.

У зв`язку з чим, позивач просила суд визнати слова «не дотримувалась графіка прийому громадян і відмовилась в огляді дитини» такими, що не відповідають дійсності та є неправдивими, бо порочать її ділову репутацію, а також зобов`язати відповідача спростувати та вилучити відео з інтернет мережі «Фейсбук», відшкодувати моральну шкоду у розмірі 110 000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2019 року, залишеним в силі постановою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є вимоги як майнового характеру - відшкодування моральної шкоди, так і немайнового характеру - захист ділової репутації.

Вимоги майнового характеру в сумі 110 000 грн, станом на 01 січня 2019 року не перевищують п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 960 500 грн (1 921 * 500).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині оскаржуваної постанови про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров