КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 756/6249/18
Головуючий у суді першої інстанції: Майбоженко А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маршала Тимошенка, 13-А», третя особа: Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним та скасування протоколу установчих зборів, статуту, зобов`язання припинити юридичну особу,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року,

встановив:

у травні 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом, у якому просили суд визнати недійсними та скасувати Протокол Установчих зборів та Статут відповідача ОСББ «Маршала Тимошенка, 13-А» та зобов`язати Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації припинити державну реєстрацію ОСББ, посилаючись на те, що рішення про створення об`єднання та затвердження статуту були прийняті з порушенням Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У травні 2019 року відповідач звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року провадження у справі було закрито.

Не погоджуючись із рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилались на те, що вони є власниками квартир в будинку АДРЕСА_1 . 30 червня 2016 року було проведено Установчі збори та вирішено створити ОСББ «Маршала Тимошенка, 13-А», а також затвердити його Статут. Зазначали, що в Протоколі Установчих зборів №1 від 30 червня 2016 року було визначено, що загальна площа всіх квартир та нежилих приміщень у будинку за адресою: АДРЕСА_1 становить 39 954,3 кв.м., що не відповідає дійсності, оскільки за даними КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» загальна площа будинку становить 60 747, 66 кв.м. Вказані обставини, на думку позивачів, свідчать про те, що ОСББ було створене з порушенням норм чинного законодавства, що може бути підставою для ліквідації об`єднання.

Обґрунтовуючи свої вимоги паро закриття провадження у справі, представник відповідача ОСББ «Маршала Тимошенка, 13-А» посилався на те, що спір щодо припинення юридичної особи повинен вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року провадження у справі було закрито.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції було зроблено висновок про неможливість розгляду спору про скасування державної реєстрації ОСББ в порядку цивільного судочинства, однак враховано те, що позивачами така вимога не заявлялась, оскільки вони просили суд визнати недійсними та скасувати протокол Установчих зборів та Статут відповідача. Такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини виходить із того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, за правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача.

Визначальною ознакою приватно-правових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 даного Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є власниками квартир в будинку, співвласниками якого було створено ОСББ «Маршала Тимошенка, 13-А». Позивачі вважають, що рішення про створення ОСББ та затвердження його статуту було ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, а тому має бути прийняте рішення про припинення даної юридичної особи.

Отже, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - мешканцями будинку, у якому створено ОСББ, які мають право брати участь у його діяльності, та фактичними учасниками ОСББ і державним реєстратором щодо державної реєстрації юридичної особи - ОСББ «Маршала Тимошенка, 13-А».

За таких обставин цей спір стосується приватного інтересу - права позивачів, як співвласників майна багатоквартирного будинку, порушеного, на їх думку в ході створення та реєстрації юридичної особи - ОСББ «Маршала Тимошенка, 13-А».

Доводи скаржника про те, що позивачами не заявлялись вимоги щодо скасування державної реєстрації колегія суддів вважає неспроможними, оскільки при зверненні з позовом заявлена вимога про зобов`язання Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації припинити юридичну особу відповідача.

Спір про скасування державної реєстрації юридичної особи є спором про наявність або відсутність цивільної правоздатності та господарської компетенції (можливості мати господарські права та обов`язки). Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, навіть якщо виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР суб`єктом владних повноважень запису про проведення державної реєстрації юридичної особи; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а є спором про абстрактну можливість брати участь у конкретних правовідносинах.

При цьому процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору.

Велика Палата Верховного Суду постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 та у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №462/2646/17, заповнюючи цю прогалину закону, зазначила, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 1 статті 20 ГПК), а тому повинні розглядатись за правилами господарського судочинства.

Також вимоги позивачів про визнання недійсними та скасування Протоколу Установчих зборів та Статуту ОСББ є такими, що виникли з приводу створення юридичної особи.

Також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і доводи апелянта про те, що позиція Великої Палати Верховного Суду, на яку послався суд першої інстанції, була висловлена у постанові від 06 лютого 2019 року, тобто вже після звернення позивачів з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства, оскільки постанова Великої Палати Верховного Суду не є законом, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу в розумінні ч. 4 ст. ст. 3 ЦПК України, тоді як відповідні висновки вірно були враховані судом першої інстанції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Закриття провадження у справі в даному випадку не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає позивачам звернутися з відповідним позовом до господарського суду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність обставин для закриття провадження у справі з дотриманням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 05 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді