Справа № 521/3342/19
Провадження № 2/521/2266/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

при секретарі Юраш К.Ю.

за участю сторін:

представника позивача Акрабової О.М.

представника відповідача Желдакова Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,в розмірі 32394,07 грн. та судових витрат, у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що, відповідно до укладеного договору № б/н, від 16.07.2007 року, ОСОБА_1 отримав кредит, у розмірі 17500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує.

У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 13.01.2019 року, він має заборгованість - 32394,07 грн., з яких: 14571,55 грн. - тіло кредиту; 7223,79 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 8579,96 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1518.77 грн. - штраф (процентна складова).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Також, представником було надано письмові пояснення щодо позову, в яких вона зазначила, що відповідачем було підписано Договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти.

Представник вказує, що у даному договорі зазначено, що Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, що були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, що засвідчується власним підписом в договорі про відкриття картрахунку.

Тобто, на думку представника, зміст договору зафіксовано в декількох документах; в договорі та Умовах надання банківських послуг, Правилахкористування платіжною карткою та Тарифах.

Крім того, представник зазначила, що на виконання умов кредитного договору відповідачу була видана кредитна картка № НОМЕР_1 , строком дії до 07/15 року, 18.05.2018 року картка була переоформлена на картку № НОМЕР_2 , строком дії до 03/22 року, також був відкритий картрахунок для здійснення операцій за кредитним договором, встановлено кредитний ліміт.

Представник вказує, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором.

Щодо видаткових операцій по картці Відповідача, представник позивача посилається на те, що 18.05.2018 року по картці клієнта було збільшено кредитний ліміт з 10000 грн. до 17500 грн.

Станом на 21.05.2018 року по кредитній картці Відповідача існувала заборгованість у розмірі - 6967.46 грн., а 22.05.2018 року з картки Відповідача було здійснено видаткову операцію на суму 10000 грн.

Посилаючись на п.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в смс - повідомленні ПІН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) МоbіІеВаnking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Посилаючись на п. 1.1.5.13 Умов та Правил надання банківських послуг, представником позивача вказано, що Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта або блокування картки /рахунку/на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Представник вказує, що Відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ ПриватБанк про блокування картки тільки 22.05.2019 року о 10:30 год, тобто після зняття коштів з його картки, у розмірі 10000 грн.

На підставі вищевикладеного, представник позивача просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з викладених в письмових поясненнях підстав.

Так, представник відповідача посилаючись на постанову Верховного суду України від 03.07.2019 року по справі №342/180/17-ц зазначив, що приєднання заявою до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які викладені на сайті банку не може вважатись належно укладеним кредитним договором.

Щодо розміру заявлених вимог, представник погодився що обґрунтована сума заявленого тіла кредиту становить 14571,55 гри., яка викладена у позовній заяві. (а.с. 148)

Також представник відповідача, вказав, що 22.05.2018 р. з рахунку ОСОБА_2 було шахрайським шляхом зняті кошти, у розмірі 10404,16 грн., про що останній подав відповідну заяву до Банку, з метою проведення службової перевірки та звернувся до правоохоронних органів, у зв`язку з чим були внесені відомості до Єдиного державного реєстру розслідувань та відкрито кримінальне провадження.

Посилаючись на Постанову Верховного суду, від 14 листопада 2019 року по справі № 155/5 89/16-ц, та правову позицію Верховного суду України, від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, відповідач та його представник вважають, що зняті шахрайським шляхом кошти, у розмірі 10404,16 грн. не може бути стягнуто з ОСОБА_2 , оскільки Банком не доведено наявність вини відповідача, не додано жодних документів, які б свідчили про проведені службові перевірки та повернення коштів.

На підставі зазначеного, на думку представника відповідача, позивачем обґрунтовано заявлена сума у розмірі: 14571,55 грн. (тіло кредиту) - 10404,16 грн. (кошти зняті шахрайським шляхом) = 4167,39 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послух, у зв`язку з чим підписав заяву б/н, від 16.07.2007 року, згідно якої отримав кредит, у розмірі 250,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_1 . (а.с. 9)

18.05.2018 року картка була переоформлена на картку № НОМЕР_2 , строком дії до 03/22 року, що підтверджується довідкою. (а.с.92)

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_3 , 18.05.2018 року було збільшено кредитний ліміт на суму 17500,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Банком зобов`язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти. Однак відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого до суду позивачам, за кредитним договором, станом на 13.01.2019 року відповідач має заборгованість - 32394,07 грн., з яких: 14571,55 грн. - тіло кредиту; 7223,79 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 8579,96 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1518.77 грн. - штраф (процентна складова).(а.с. 5-8)

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Згідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Разом з тим, згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позичальник підписав заяву, у якій вказано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом 2.1.1.5.5 цих Умов передбачено, що відповідач зобов`язується погашати заборгованість за цим Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.5.6 Умови надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку: АТ КБ "ПриватБанк".

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, в разі укладення договору, кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 16.07.2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та додаткового нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту.(а.с. 9)

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщених на сайті: https://privatbank.ua/kredity/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень та позивачем не було надано доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/ kredity/, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.07.2007 р., шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів.

Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що всі рівні перед законом і судом.

Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема,

рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тобто, закріпивши принцип змагальності сторін, держава гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості, з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема, й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до цієї норми, кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Також, виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 16.07.2007 р.

Аналогічну правову позицію підтримано Великою Палатою Верховного Суду.

Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові, від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), (яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України, у постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, з розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, суд дійшов висновку, що тіло кредиту становить 14571,55 грн., вказане сторонами не оспорювалось.

Проте, відповідачем ОСОБА_1 було надано до суду заяву в якій він зазначив, що 22.05.2018 року, шляхом заміни його фінансової сім карти, через мобільний додаток «Приват24» та шахрайським шляхом були зняті кошти з його кредитної картки, в розмірі 12000 грн., а також з рахунку фірми ТОВ «Імперіал Глобал» в якій відповідач працює директором в розмірі 150000,00 грн. На підтвердження зазначеного, відповідачем було надано заяву до голови правління ПАТ «Приватбанк» та платіжні доручення. (а.с. 53-59)

Також, на підтвердження вказаних обставин, відповідачем було надано довідку в тому, що він 22.05.2018 року звертався до Портофранківського ВП Приморського ВП у м. Одеса ГУНП в Одеській області, щодо шахрайських дій, про що було прийнято рішення про внесення відомостей до єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно № 001279 за ч. 2 ст. 190 КК України. (а.с. 69)

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що оскільки кошти з його картки, у розмірі 10404,16 грн., було знято шахрайським шляхом, вказана сума не підлягає стягненню з відповідача.

Верховним Судом у постанові, по справі 155/589/16-ц, від 14.11.2019 року, було вказано, що доведенню позивачем підлягають обставини, які свідчать, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача.

Також, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Суд зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 22.05.2018 року щодо перерахування з карткового рахунку відповідача грошових коштів. При цьому, відповідач повідомив АТ КБ «ПриватБанк» та правоохоронним органам про вчинений злочин.

За таких обставин, з урахуванням позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що відповідач не несе відповідальності за зазначену платіжну операцію.

Отже, суд, не погоджується з доводами представника позивача, щоОСОБА_1 має нести відповідальність за зняття коштів шахрайським шляхом з його картки у розмірі 10404,16грн., оскільки він звернувся до АТ КБ ПриватБанк про блокування картки тільки 22.05.2019 року о 10:30 год, вже після зняття коштів.

При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги АТ Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, у розмірі 4167,39 грн., оскільки кошти у сумі 10404,16 грн. були зняті шахрайським шляхом.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн.(а.с. 1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення, серії НОМЕР_3 . (а.с. 77)

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, судовий збір у розмірі 247,04 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст.525, 526, 530, 549, 624-625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 223, 259, 264, 280 - 284 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_5 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н, від 16.07.2007 року, у розмірі 4167,39 гривень.

Повернути з державного бюджету Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_5 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299) витрати по оплаті сплаченого ним при поданні позову, частини судового збору, у сумі 247,04 грн.

В задоволенні решти вимог, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 грудня 2019 року.

Суддя: Н.В. Мирончук