ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Черкаси

справа № 712/5483/19 провадження № 22-ц/821/741/19
категорія: 301030600

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач Черкаська міська рада;

третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Черкаської міської ради, третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, у складі: головуючого судді Пересунько Я. В.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись в суд із позовом до Черкаської міської ради, третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Свої позовні вимоги мотивували тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 28 лютого 2008 року та від 30 травня 2008 року ОСОБА_1 є власником 29/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 . Крім того, на підставі рішення Черкаської міської ради від 13 березня 2018 року № 2-3122 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 540 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 2013 року № 1-2801 ОСОБА_3 є власником 21/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 . Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 2013 року № 1-2805 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 420 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою.

Зазначали, що з метою покращення житлових умов, у 2009 2010 роках ОСОБА_1 без отримання документів дозвільного характеру, але з дотриманням архітектурних і будівельних норм та за попередньою згодою іншого співвласника домоволодіння ОСОБА_3 , провів реконструкцію своєї частини житлового будинку і господарських будівель, внаслідок чого було збудовано прибудову «а5», мансарди «мс» і «мс1», баню «Н», сарай «О».

При цьому, ОСОБА_3 , з метою покращення житлових умов, в 2005 2010 роках без отримання документів дозвільного характеру, але з дотримання архітектурних і будівельних норм та за попередньою згодою іншого співвласника домоволодіння ОСОБА_1 , провела реконструкцію своєї частини житлового будинку і господарських будівель, внаслідок чого було збудовано прибудови «к» і «к1» та сарай «С».

У грудні 2018 року КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» провело технічне обстеження домоволодіння по АДРЕСА_1 та виготовило нові технічні паспорти, в яких експерт ОСОБА_4 Є.В. встановила можливість надійної та безпечної експлуатації самочинно збудованих об`єктів.

Розглянувши такі технічні паспорти, Управління планування та архітектури Черкаської міської ради надало висновки від 11 січня 2019 року № 1568-арх та від 15 січня 2019 року № 1566-арх, в якому зазначило, що розташування вищевказаних прибудов відповідає вимогам державних будівельних норм.

Згодом 07 лютого 2019 року вони звернулись із заявами про прийняття об`єкта в експлуатацію до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради щодо узаконення самочинно збудованих приміщень, але отримали відмови від 15 лютого 2019 року з тих підстав, що загальна площа житлового будинку складає 396,1 кв.м., а тому він не підпадає під дію порядку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 липня 2018 року № 158 «Про затвердження Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків та господарських (присадибних) будівель та споруд, будівель та споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками, збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт».

В подальшому, 28 лютого 2019 року, вони звернулись із заявами до ТОВ «Контакт-Сервіс» щодо проведення експертного будівельно-технічного дослідження та оцінки самочинно збудованих об`єктів.

Згідно з висновками експерта від 22 березня 2019 року №19/19/буд. і від 4 квітня 2019 року № 20/19/буд. конструктивні елементи самочинно збудованих прибудов відповідають вимогам будівельних норм і правил України. Загальна ринкова вартість прибудов становить 250 000 грн.

Отже, виникла необхідність оформлення права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, а саме прибудову «а5», мансарди «мс» і «мс1», баню «Н», сарай «О», прибудови «к» і «к1» та сарай «С» по АДРЕСА_1 , проте для цього позивачам, як забудовникам, необхідно здати завершений будівництвом об`єкт в експлуатацію відповідно до ст. 331 ЦК України.

Просили суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на самочинно збудовані частини житлового будинку та господарських споруд, а саме: прибудову «а5», мансарди «мс» і «мс1», баню «Н», сарай «О», прибудови «к» і «к1» та сарай «С» по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачі просили визнати право власності на об`єкти, які було самочинно збудовано ними після будівництва основного будинку, тобто на об`єкти, які є приналежністю до головної речі (будинку), а отже, на такі об`єкти не можна визнати право власності в судовому порядку на підставі ст. 376 ЦК України.

Прийняття в експлуатацію вказаних об`єктів нерухомості має здійснюватися в позасудовому порядку відповідно до чинних нормативно-правових актів у галузі будівництва.

Суд першої інстанції також зауважує, що між позивачами та Черкаською міською радою не виникло жодних спірних правовідносин, оскільки позивачі не звертались до цього орану щодо визнання за ними права власності на збудоване ними нерухоме майно, а відтак підставою для відмови в позові стало також і звернення з позовом до неналежного відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , вважаючи, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, просили скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення щодо задоволення позову у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що 07 лютого 2019 року позивачі звернулися із заявами про прийняття в експлуатацію об`єкта (разом із декларацією про готовність об`єкта до експлуатації) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради щодо узаконення самочинно збудованих приміщень.

Проте отримали відмови з підстав того, що загальна площа житлового будинку складає 396,1 кв.м.

Тому вважають, що вони використали всі можливі способи визнати право власності на самочинно збудовані об`єкти в позасудовому порядку і на сьогоднішній день не існує іншого правового механізму для визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти, окрім рішення суду.

Зазначають, що жодним нормативно-правовим актом не передбачена можливість чи необхідність звернення забудовника до органу місцевого самоврядування із заявою про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Вважають, що Черкаська міська рада є належним відповідачем, адже Управління ДАБК у своїх поясненнях вказує, що позивачі порушили права територіальної громади і вчинили самочинне будівництво чим порушили інтереси держави, в особі якої в даному випадку виступає міська рада.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до розгляду на 04 грудня 2019 року на 15 год. 30 хв. з повідомленням учасників справи про її розгляд, але без виклику сторін в судове засідання. В подальшому розгляд справи відкладено на 12 грудня 2019 року на 16:00 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з договором купівлі-продажу частини будинку від 28 лютого 2008 року, ОСОБА_1 набув у власність 29/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 1208 кв.м.

На земельній ділянці площею 1 208 кв.м. розташовано: жилий будинок в цілому літ. А-1 з прибудовами, жилою площею 84,8 кв.м., сараї Б, дерев`яний обкладений цеглою; ОСОБА_5 , гараж З, вбиральня И цегляна, літня кухня-сарай К шлакоблочні обкладені 1/2 цеглою, огорожа 1, 2, 4, 7, 8, 9, 10, водоколонка 5, 6, водоколонка 6, бесідка Л (а.с. 10).

З договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 30 травня 2008 року вбачається, що ОСОБА_1 придбав у власність 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Будинок, частина якого відчужується, з прибудовами, цегляний, жилою площею 130 кв.м. літ А1, надвірні споруди: сарай Б, ОСОБА_6 ., гараж З, вбиральня И, літня кухня-сарай К, огорожа 1, 2, 4, 7, 8, 9, 10, водоколонка 5,6, водоколонка 6, бесідка Л, баня М., розташований на земельній ділянці площею 1 208 кв.м., наданій в користування згідно рішення № 148/1 від 29 липня 1987 року.

Відповідно до рішення Черкаської міської ради № 2-3122 від 13 березня 2018 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновленя) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_1 , йому передано безоплатно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0540 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 13).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 118383781 від 26 березня 2018 року, на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,054 га наявні містобудівні обмеження та обтяження землекористування, пов`язані із розміщенням земельної ділянки в межах об`єднаної зони городищ зарубинецької культури та заповідної території «Черкаські берегові схили», а також пов`язані із реалізацією містобудівної документації (земельна ділянка належить до рекреаційної зони озеленених територій загального користування «Р-3») (а.с. 14).

За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,054 га наявні обмеження у її використанні, зокрема вид обмежень охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини; зона особливого режиму забудови (а.с. 88).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 2013 року, ОСОБА_3 стала власником 21/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд у АДРЕСА_1 . Житловий будинок з прибудовами літ А-1, житловою площею 89,5 кв.м., та надвірні споруди: сарай літ. Б., вбиральні Ж,И, гараж З, літня кухня-сарай К, погріб В,Д, гараж-сарай Е, огорожа № 1 4, 7, 8, водоколонка 5,6 (а.с. 15).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 25 грудня 2013 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 420 кв.м. по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 16).

21 грудня 2018 року КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виготовило два окремі технічні паспорти на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .

Із технічних паспортів вбачається, що на території домоволодіння самочинно збудовано прибудову літ. «а5», мансарду літ. «мс», «мс1», баню літ. «Н», сараї літ. «О», «С», прибудову до літньої кухні літ. «к», прибудову до літньої кухні літ «к1» (а.с. 17 34).

07 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління ДАБК Черкаської міської ради із заявою про прийняття в експлуатацію об`єкта, в якій просив прийняти до експлуатації об`єкт «Реконструкція частини житлового будинку за рахунок прибудови мансарди літ. «мс», «мс1», прибудови «а5», та будівництво господарських будівель баня «Н», сарай «О» по АДРЕСА_1 (а.с. 101).

Відповідно до Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками СС1, збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, до заяви про прийняття в експлуатацію об`єкта ОСОБА_1 додав Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 102 105).

07 лютого 2019 року із заявою про прийняття в експлуатацію об`єкта до Управління ДАБК Черкаської міської ради звернулась ОСОБА_3 , яка просила прийняти до експлуатації об`єкт «Реконструкція частини житлового будинку за рахунок прибудов до літньої кухні літ. «к», «к1» та будівництва господарської будівлі сараю літ. «С» по АДРЕСА_1 (а.с. 106).

До заяви ОСОБА_3 також було додано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 107 110).

Листами управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради від 15 лютого 2019 року № 152 та № 153, за результатами розгляду декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція частини житлового будинку за рахунок прибудови: прибудови до літньої кухні «К» і «К1» та будівництво господарської будівлі: сарай «С» по АДРЕСА_1 » та «Реконструкція частини житлового будинку за рахунок прибудови: мансарди «мс» і «мс1», прибудови «а5» та будівництво господарських будівель: баня «Н» і сарай «О» по АДРЕСА_1 » ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , повернули декларації без реєстрації у зв`язку з тим, що будинок по АДРЕСА_1 має площу 396,1 кв.м., тоді як відповідно до Порядку Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 липня 2018 року № 158, передбачене проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків та споруд загальною площею до 300 кв.м., збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року. Отже, Управління не має законних підстав зареєструвати декларації про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 37 38).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд Черкаської області, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст.15 ЦК України).

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Так, основні мотиви, якими позивачі обґрунтувують вимоги своєї позовної заяви щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, стосуються того, що управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради 15 лютого 2019 року відмовило їм у прийнятті в експлуатацію спірного об`єкта у зв`язку з тим, що він не належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), в результаті чого їм було рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» клас наслідків (відповідальності) будівель і споруд це характеристика рівня можливої небезпеки для здоров`я і життя людей, які постійно або періодично перебуватимуть на об`єкті або які знаходитимуться зовні такого об`єкта, матеріальних збитків чи соціальних втрат, пов`язаних із припинення експлуатації або з втратою цілісності об`єкта.

Частинами 3 та 6 цієї статті Закону передбачено, що клас наслідків визначається для кожного об`єкта - будинку, будівлі, споруди будь-якого призначення, їхніх частин, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, у чому числі тих, що належать до складу комплексу (будови); усі об`єкти поділяються за такими класами наслідків (відповідальності): незначні наслідки - СС1; середні наслідки - СС2; значні наслідки - СС3, об`єкту присвоюється клас наслідків за одним із критеріїв, встановлених ч. 5 даної статті.

Водночас ч. 2 приведеної статті передбачено, що клас наслідків визначається відповідно до вимог будівельних норм, стандартів, нормативних документів і правил, затверджених згідно із законодавством.

Державними будівельними нормами ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд, будівельних конструкцій та основ» (таблиця 5, пункт 7.6.4) передбачено, що коефіцієнт надійності за відповідальністю (коефіцієнт відповідальності) визначається залежно від класу наслідків об`єкта і типу розрахункової ситуації (в діапазоні від 0,95 для класу наслідків СС1 для категорії відповідальності конструкцій «B» до 1,25 для класу наслідків СС3 для категорії відповідальності конструкцій «A»).

У свою чергу ст. 39 приведеного Закону регулює процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів саме в залежності від того, до якого класу наслідків їх віднесено.

Так, відповідно до ч. ч. 1 та 2 цієї статті прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, у відповідності до приведених норм введення спірного об`єкта будівництва в експлуатацію мало здійснюватися на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а не на підставі реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Частиною 3 ст. 6 наведеного Закону встановлено, що до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад. Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є Держархбудінспекція.

Відповідно до п. 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 17.01.2017 N 1817-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності», виконавчі органи міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, які на день набрання чинності цим Законом здійснюють повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю, визначені ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», щодо об`єктів I, II, III, IV категорій складності, продовжують здійснювати надані повноваження щодо об`єктів незначного (CC1) та середнього (CC2) класу наслідків (відповідальності).

Статтею 328 ЦК України, яка регламентує підстави набуття права власності, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

При розгляді справ, пов`язаних із самочинним будівництвом, слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 ЗУ «Про містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Не може бути застосовано правила ст. 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами: про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир; про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди; про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до визначення, наведеного в Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, житловий будинок садибного типу - це житловий будинок, який складається із жилого та допоміжних (нежитлових) приміщень. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення). Присадибна земельна ділянка земельна ділянка (обмежована, забезпечена виїздом на вулицю, провулок тощо), на якій розміщені житловий будинок, господарські будівлі та споруди, сад, город тощо.

Частинами 1 та 2 ст. 186 ЦК України визначено, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю, а приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 380 ЦК України передбачено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок може складатися власне із самого будинку або з будинку та інших приміщень, що забезпечують нормальне проживання в ньому людини (наприклад, гараж, погріб, сарай, відокремлений санвузол тощо). У цьому випадку будинок є головною річчю, а підсобні приміщення розглядаються як невід`ємна частина будинку (приналежність).

Відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

З указаного вбачається, що до складу садиби належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою, наприклад, сарай, гараж, санвузол тощо) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження.

У садибі головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю, а отже, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і становлять з будинком одне ціле.

Пред`являючи позов, позивачі зазначали, що вони є власниками житлового будинку на підставі спільної часткової власності у розмірі часток 29/50 ( ОСОБА_1 ) та 21/50 ( ОСОБА_3 ), тому мають законні підстави для визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, а саме: прибудову «а5», мансарду «мс» і «мс1», баню «Н», сарай «О», прибудови «к» і «к1» та сарай «С» по АДРЕСА_1 .

Будь-яких документів про те, що вказані об`єкти нерухомого майна побудовані шляхом реконструкції чи капітального ремонту раніше існуючих будівель чи споруд, на які вони мали право власності, що спростовувало б приналежність цих будівель до житлового будинку, матеріали справи не містять.

При цьому, підставами позову була саме наявність у них права спільної часткової власності на житловий будинок на момент звернення до суду з цим позовом.

За наведених обставин, встановивши, що вищевказані об`єкти нерухомого майна, відповідно до положень ст. ст. 186, 381 ЦК України, є приналежністю до основної речі будинку, та зведені після набуття права власності на цей будинок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачами права власності на вказане спірне майно на підставі ст. 376 ЦК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається те, що будинок АДРЕСА_1 є об`єктом спільної часткової власності і до виникнення об`єктів самочинного будівництва не було виділення часток співвласників в натурі.

Зазначені обставини підтверджуються окремими технічними паспортами на будинок, у яких зазначено, що на території домоволодіння самочинно ОСОБА_1 збудовано прибудову літ. «а5», мансарду літ. «мс», «мс1», баню літ. «Н», сараї літ. «О», а співвласником ОСОБА_3 збудовано сарай «С», прибудову до літньої кухні літ. «к», прибудову до літньої кухні літ «к1» (а.с. 17-34).

Однак, звертаючись до суду з позовом, позивачі просили визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на всі перелічені об`єкти, не зазначивши, на які саме прибудови, визнати право власності за кожним з них, чи у яких частках.

При вирішенні даного спору, колегією суддів враховано, що позивачі є власниками земельної ділянки, на якій збудовані об`єкти самочинного будівництва, вони звертались до Управління ДАБК Черкаської міської ради із заявою про прийняття в експлуатацію об`єктів за адресою АДРЕСА_1 , листами управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради від 15 лютого 2019 року № 152 та № 153 повернуто декларації без реєстрації з зазначенням підстав такого повернення, однак, звертаючись до суду з даним позовом, вони обрали неефективний спосіб захисту.

Доводи скаржників про те, що вони звернулись із заявами про прийняття в експлуатацію об`єкта (разом із декларацією про готовність об`єкта до експлуатації) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради щодо узаконення самочинно збудованих приміщень, однак отримали відмови з підстав того, що загальна площа житлового будинку складає 396,1 кв.м., внаслідок чого вважають, що використали всі можливі способи визнати право власності на самочинно збудовані об`єкти в позасудовому порядку, і на сьогоднішній день не існує іншого правового механізму для визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти, окрім рішення суду, не мають вирішального значення для вирішення цього спору, оскільки введення спірного об`єкта будівництва в експлуатацію слід було здійснювати на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами сертифіката, а не реєстрації декларації.

Матеріали справи не містять даних щодо звернення позивачів до компетентного органу із заявою про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката як і рішення про відмову у його видачі з наведенням підстав такої відмови.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права на стосовно неправильного застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження в ході перегляду оскаржуваного судового рішення, а тому відхиляються колегією суддів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, правильним застосуванням норм матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Текст судового рішення складено 11 грудня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак