Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 761/12894/16-ц

провадження № 61-4966св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року у складі судді Притули Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Слободянюк С. В., Лапчевської О. Ф., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що відповідно до заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит») на його користь 12 294,71 євро та 1 000 000 грн. Рішення набрало законної сили та позивачу видано виконавчі листи.

30 липня 2015 року він направив до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиціїу м. Києві заяву з проханням прийняти до виконання виконавчий лист. 06 серпня 2015 року зазначена заява була отримана за довіреністю представником Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Разом з тим постанова про відкриття виконавчого провадження в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» була винесена лише 25 вересня 2015 року.

26 вересня 2015 року виконавче провадження було зупинено у зв'язку із введенням у банківській установі тимчасової адміністрації.

24 грудня 2015 року виконавче провадження закінчено, так як розпочалась процедура ліквідації ПАТ «БанкФінанси та Кредит».

У результаті зазначених дій державного виконавця він не зміг своєчасно отримати кошти, стягнуті з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на його користь за заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 на підставі статей 25, 27, 87 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 16, 1173, 1174 ЦК України просив стягнути з держави на його користь суму майнової шкоди у розмірі 12 294,71 євро та 1 000 000 грн шляхом списання з рахунків, облік яких ведеться органами Державної казначейської служби України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2015 року визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо несвоєчасного відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 490/2404/15-ц, виданого 28 липня 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва. Разом з тим кошти у розмірі 12 294,71 євро та 1 000 000 грн не є шкодою та не можуть бути стягнуті в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем оскаржувались дії державного виконавця під час введення в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації. Підстави для стягнення на користь позивача коштів на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутні.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що 25 листопада 2015 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо несвоєчасного відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 490/2404/15-ц, виданого 28 липня 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

28 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди призначено до судового розгляду.

31 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій установлено, що заочним рішенням Центрального районного суму м. Миколаєва від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «БанкФінанси та Кредит» про стягнення депозитного вкладу, позов задоволено та стягнуто з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 вклад за договором від 17 листопада 2014 року № 326933/73145/07-14 у сумі 2 128,10 євро, за договором-заявою від 11 грудня 2014 року № 326933/80810/3-14 у сумі 1 000 000 грн, за договором від 12 січня 2015 року № 326933/2951/07-14 у сумі 10 166,61 євро, а всього в загальному розмірі 12 294,71 євро та 1 000 000 грн (а. с. 4-5).

Рішення суду набрало законної сили 03 червня 2015 року.

На виконання вказаного рішення 28 липня 2015 року було видано виконавчий лист (а. с. 7).

30 липня 2015 року ОСОБА_1 направив до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві заяву з проханням прийняти до виконання виконавчий лист. Додатком до заяви був оригінал виконавчого листа (а. с. 6).

Зазначена заява була отримана Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 06 серпня 2015 року представником Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві за довіреністю (а. с. 6 зворот).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 25 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 490/2404/15-ц, виданого 28 липня 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 12 294,71 євро та 1 000 000 грн (ВП № 48843138) (а. с. 8).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 26 вересня 2015 року зупинено виконавче провадження у зв'язку з віднесенням банку до категорії неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації до закінчення терміну дії зазначених обставин (а. с. 10).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 24 грудня 2015 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з початком процедури ліквідації ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» (а. с. 12).

Позивач не погодився із діями державного виконавця щодо тривалого невідкриття виконавчого провадження та звернувся до суду зі скаргою на його дії.

25 листопада 2015 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо несвоєчасного відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 490/2404/15-ц, виданого 28 липня 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва (а. с. 16).

Відповідно до інформації, розміщеної на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» (а. с. 14, 15 ).

Згідно з цим рішенням у ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «БанкФінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О. С. строком на три місяці з 18 вересня до 17 грудня 2015 року включно.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди у вигляді нестягнутих за рішенням суду грошових коштів (депозитного вкладу), суди попередніх інстанцій правильно виходили з недоведеності позивачем заподіяння йому такої шкоди та причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою державного виконавця. Не виконання рішення суду щодо не стягнутих грошових коштів не може ототожнюватися із заподіяною позивачу майновою шкодою, оскільки існує реальна можливість виконання рішення щодо стягнення з боржника грошових коштів фондом гарантування вкладів фізичних осіб на підставі статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк