П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів: Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 05 березня 2015 року. Заяву мотивував тим, що вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, йому відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ. Відмовляючи у позові, суд виходив із недоведеності його участі у придбанні спірного майна у вигляді 19/50 частин будинку по АДРЕСА_1 .

Вказував, що підставами перегляду судового рішення є істотні для справи обставини, які полягають у наступному. 20 листопада 2018 року їх спільний з відповідачкою знайомий з м.Харкова ОСОБА_3 написав йому листа, якого надіслав електронною та звичайною поштою, де зазначив, що на початку 2015 року, тобто під час розгляду даного спору Солом`янським районним судом м.Києва, відповідачка спілкувалася з ним та обговорювала їхнє приватне життя. Зокрема, як стверджує ОСОБА_3 , відповідачка в особистій розмові з ним згадувала, що за спільні кошти від бізнесу з купівлі-продажу автомобілів і запчастин за кордоном він купив для них житло, однак всі правовстановлюючі документи оформив на неї. Тобто, відповідачка підтвердила факт їхнього проживання однією сім`єю без шлюбу, ведення спільного бізнесу та придбання за спільні кошти частини будинку. Окрім того, у листопаді 2018 року він дізнався, що 02 червня 2017 року відповідачка розмістила на офіційному веб-сайті TOB «Ворк Україна» у мережі Інтернет своє резюме для пошуку роботи на посаду асистента керівника адміністратора готельного господарства, у якому англійською мовою зазначила,

- 2 -

що в період з 1996 по 2005 роки вона працювала самозайнятою особою та здійснювала діяльність, пов`язану з купівлею-продажом автомобілів, спеціальної техніки та запчастин до них.

Зазначав, що на час розгляду справи ці обставини з їхнього спільного життя відповідач не визнавала, приховавшивід суду інформацію, яка має істотне значення для вирішення справи та могла вплинути на ухвалення судового рішення. Відтак, як вважає заявник, дані обставини разом з іншими раніше поданими ним до суду доказами у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують факт ведення з відповідачкою спільної діяльності, тобто спільної праці, яку суд вважав недоведеною. Посилаючись на дані обставини як на нововиявлені згідно п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, просив переглянути рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 05 березня 2015 року, скасувавши його та ухвалити нове рішення, яким його позов задоволити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, переглянути і скасувати рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 05 березня 2015 року та ухвалити нове про задоволення його вимог у повному обсязі, посилаючись на помилковість, неправильність та необгрунтованість висновків суду.

Скарга мотивована тим, що лист ОСОБА_4 за формою є носієм інформації, а не новим доказом, а зміст листа є нововиявленими обставинами, а відтак суд помилково відніс ці обставини до нових доказів. Відповідно суд помилково застосував пункти 4, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», не застосувавши п.7 цієї постанови, бо наведені ним обставини є нововиявленими, а не новими доказами. Обгрунтування судом першої інстанцї своїх висновків практикою ЄСПЛ недоречне, бо у цих справах інші фактичні обставини. Відповідачка не з`явилася до суду, погодившись щодо існування цих обставин, оскільки в суді заперечувала їх існування. Відтак, як вважає заявник, дана обставина разом з іншими раніше поданими ним до суду доказами у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджує факт ведення з відповідачкою спільної діяльності, тобто спільної праці, яку суд вважав недоведеною.

Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Боровик І.З. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва як незаконне і ухвалити нове рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки її представнику адвокату Кшевецькій І.В., до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

- 3 -

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд обгрунтовував свої висновки тим, що обставини, на які посилається заявник в обгрунтування перегляду судового рішення, не є нововиявленими обставинами у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України і відповідно не впливають на законність ухваленого Солом`янським районним судом м.Києва рішення від 05 березня 2015 року та не спростовують його висновків, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення.

При цьому суд виходив з того, що обставини на які посилається заявник є новими доказами, які отримані ним після вирішення спору і ухвалення рішення в даній справі, які можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.423 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Згідно п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом вказаних норм нововиявленими обставинами є правові факти, які мають наступні ознаки: 1) вони мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи; 2) вони не були і не могли бути відомі заявнику; 3) вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Аналогічні роз`яснення містяться в п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», згідно якого нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 ст.361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.п.1,2 ч.2 ст.361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 05 березня 2015 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим що позивачем не надано належних і допустимих доказів як придбання сторонами 19/50 частин будинку по АДРЕСА_1 внаслідок їх спільної праці, так і розміру його участі у набутті майна.

При цьому суд виходив з того, що 19/50 частин спірного будинку придбано на ім`я

- 4 -

ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 листопада 2003 року, тобто до набрання чинності 01 січня 2004 року ст.74 СК України, яка встановлює презумпцію спільності майна набутого особами, що проживають однією сім`єю без шлюбу, а тому спірні правовідносини регулюються ст.17 Закону України «Про власність», яка визначає, що майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї є їх спільною частковою власністю, а розмір частки визначається ступенем трудової участі.

Отже, позивач мав надати суду належні та допустимі докази про власну участь у придбанні будинку, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення участі позивача працею та коштами у створені спільної часткової власності не може бути підставою для визнання за ним права власності на частину спірного майна, що позивачем не доведено.

З наведеними висновками погодився Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, зазначив у постанові від 25 листопада 2015 року, що суд вірно виходив із того, що позивачем не надано доказів про власну участь у набутті спірного майна.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 посилається на наявність нововивлених обставин, якими вважає зміст листа ОСОБА_4 від 20 грудня 2018 року та зміст резюме відповідачки від 02 червня 2017 року, розміщене на офіційному веб-сайті ТОВ «Ворк Україна» у мережі інтернет, які на думку заявника є істотними, оскільки підтверджують у сукупності з іншими доказами факт проживання сторін однією сім`єю та ведення ниим спільної діяльності, в тому числі придбання за спільні кошти частини будинку, і могли б вплинути на висновки суду та юридичну оцінку обставин при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до п.1 ч.2 ст.423 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом укожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладенів основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами»).

Із змісту доданих до заяви листа та резюме вбачається, що вони носять загальний характер, не містять конкретних відомостей по суті спору, в тому числі як конкретних обставин щодо участі позивача у придбанні будинку, так і щодо розміру його участі у придбанні частини будинку.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні заяви, пославшись на те, що наведені заявником обставини не є нововиявленими, бо не не містять усіх ознак нововиявлених обставин і відповідно не мають істотного значення і не впливають на законність ухваленого Солом`янським районним судом м.Києва рішення від 05 березня 2015 року та не спростовують його висновків.

Доводи апеляційної скарги про те, що як зміст листа ОСОБА_4 від 20 листопада 2018 року так і резюме відповідачки від 02 червня 2017 року на веб-сайті ТОВ «Ворк Україна» є нововиявленими обставинами, а відтак суд помилково відніс ці обставини до нових доказів, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

В даному випадку заявник помилково ототожнює нововиявлені обставини та нові докази.

- 5 -

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що зміст листа ОСОБА_4 від 20 грудня 2018 року та зміст резюме відповідачки від 02 червня 2017 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Ворк Україна», є новими доказами, які можуть підтвердити доводи позивача щодо спільного проживання і придбання майна. Наведені обставини щодо спільного поживання і придбання майна вже були предметом дослідження судом, цим обставинам дана оцінка і відповідно вони не є нововиявленими обставинами.

Зокрема з приводу цих обставин щодо спільного проживання та придбання майна позивач подавав докази, які судом досліджені і їм дана оцінка.

В тому числі, суд у рішенні дав оцінку показам допитаних з боку позивача свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтверджували факт спільного проживання сторін та придбання будинку, а відтак лист та резюме є лише новими доказами, якими заявник намагається підтвердити свої позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про помилкове застосування судом роз`яснень, що викладені у п.п.4, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», та не застосування п.7 цієї постанови безпідставні. Суд вірно врахував наведені роз`яснення при оцінці обгрунтованості доводів заявника щодо наявності нововиявлених обставин.

Твердження скаржника про те, що відповідачка не з`явилася до суду, погодившись щодо існування цих обставин, оскільки в суді заперечувала їх існування, недоречні, оскільки це право сторони з`явитися до суду, а не обовязок. При цьому неявка учасника до суду ніяким чином не свідчить про визнання ним вимог за зявою, яка розглядається. За загальними правилами, встановленими цивільним процесуальним законом, визнання вимог можливе або шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, або шляхом усної заяви в судовому засіданні при розгляді справи, чого по справі не встановлено.

Доводи скаржника про недоречність обгрунтування судом першої інстанцї своїх висновків практикою ЄСПЛ , бо у цих справах інші фактичні обставини необгрунтовані.

По-перше, такі доводи суперечать положенням ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до приписів якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

По-друге, ЄСПЛ формулює у своїх рішеннях висновки щодо застосування Конвенції

- 6 -

про захист прав людини і основоположних свобод, які є фундаментальними незалежно від фактичних обставин справи, а відтак ці висновки мають бути застосовані.

Окрім того, відхиляючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд у прийнятті даної постанови керується в тому числі принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», від 09 листопада 2004 року у справі «Науменко проти України», від 18 листопада 2004 року у справі «Праведная проти Росії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», від 03 квітня 2008 року у справі «Понамарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано, а судом не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: