Справа № 569/6621/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни справу №569/6621/19 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 14620 грн. 06 коп. та понесені судові витрати в розмірі 1921 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт без номеру від 07.10.2015 року, на підставі чого ним отримано кредит у розмірі 5276,55 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості мало здійснюватись з 1 по 25 число кожного місяця.

Однак, відповідач умови договору щодо належного виконання зобов`язань порушив, оскільки не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, які передбачені договором, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача вказану заборгованість по кредитному договору.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідачем, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Між сторонами виникли договірні правовідносини про надання позивачем відповідачеві кредиту на умовах, визначених угодою про реструктуризацію кредитної заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 07.10.2015 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт без номеру від 07.10.2015 року, на підставі якої останній отримав кредит у розмірі 5276,55 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку строком на 24 місяці, з 07.10.2015 року по 31.10.2017 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку кредиту. Сторони домовились про те, що погашення за кредитом має здійснюватись з 1 по 25 число щомісяця позичальником шляхом надання банку грошових коштів у сумі 264,04 грн. по дату останнього погашення кредиту, але не пізніше 31.10.2017 року.

Згідно п.2.5 генеральної угоди від 07.10.2015 року позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, процентів, винагороди згідно генеральній угоді та Умов і правил надання продукту кредитних карт.

Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт без номеру від 07.10.2015 року підписана двома сторонами, свідчить про те, що між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, які містяться в ній.

Разом з тим, суд вважає, що долучені позивачем до позову Витяг з умов та правил надання банківських послуг не можуть братись до уваги судом як доказ, на підставі яких проведено розрахунки заборгованості по договору в цілому, оскільки генеральна угода передбачала реструктуризацію кредитної заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (п.2 генеральної угоди). В угоді відсутні будь-які посилання на «Умови і правила надання банківських послуг», затверджені наказом від 06.03.2010р.№ СП -2010-256, чи на їх витяг.

Відповідно до приписів норми ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників.

Такого підпису Умови та Правила надання банківських послуг не містять. Із анкети-заяви, долученої на підтвердження до приєднання Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку вбачається, що анкета-заява містить лише персональні дані та підпис відповідача, датована 24.02.2012 роком та лише підтверджує його бажання отримати платіжну картку- кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 1000 грн., однак не свідчить про отримання ним кредиту за фактом, і , тим більше, не доводить твердження позивача про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений, а значить , обізнаний про тарифи обслуговування вказаної картки, Умови та правила надання банківських послуг. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що у п.1 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт без номеру від 07.10.2015 року мова йшла про домовленість про зменшення кредитної заборгованості за договором 1, копія якого як єдиного документа позивачем не надана.

Тому суд, вважає обґрунтованими доводи позивача, що ґрунтуються відповідно до п. 2.1 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт без номеру від 07.10.2015 року, згідно якого відповідач отримав строковий кредит в сумі 5276,55 грн. зі сплатою 1,5 % в місяць на суму заборгованості, а не 18 %, як про те зазначає позивач у наданому ним розрахунку заборгованості станом на 14.03.2019 року. Саме з цієї причини суд вважає вимогу щодо стягнення заборгованості по процентам за ставкою 18% необґрунтованою та недоведеною.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі - 4522,35 грн. та сума штрафу у розмірі 1186,57 грн., що передбачена п.2.2. генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт без номеру від 07.10.2015 року.

Крім того, суд вважає безпідставною вимогу позивача про одночасне стягнення з позичальника пені та комісії у сумі - 6331,15 грн. та штрафу у сумі 1186,57 грн.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №317/3837/15-ц.)

Враховуючи викладене, за неналежне виконання взятого на себе грошового зобов`язання, суд вважає справедливим стягнути з відповідача 1186,57 грн. штрафу, оскільки він передбачений умовами генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт без номеру від 07.10.2015 року, з якими був обізнаним і погодився відповідач (п.2.2).

Позиція суду обумовлена наступним.

Згідно cт. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути засновані до даних спірних правовідносин, так як Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.03.2019 року.

Отже, враховуючи вищенаведене суд вважає, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 9-32), які містяться в матеріалах даної справи - не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами під час отримання кредиту року шляхом підписання заяви-анкети.

Таким чином, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, брав на себе зобов`язання зі сплати процентів, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання.

З огляду на це, обставини ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку не доведені позивачем, а самі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору ( наведена позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у провадженні N 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнути документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог 750,12 грн. (5708,92 х 1921 : 14620,06).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 280-289 ЦПК України -

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лугове, Дубровицького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість у сумі 5708 (п`ять тисяч сімсот вісім) гривень 92 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лугове, Дубровицького району Рівненської області , жителя АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судові витрати по справі у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят ) гривень 12 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області Т.О.Ведяніна