Справа № 393/114/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року смт.Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Рачкелюка Ю.В.,

за участю секретаря Шупрудько К.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новгородка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: секретар Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом в якому просить суд визнати недійсним заповіт своєї матері ОСОБА_5, який складений на користь онуків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений 02 грудня 2015 року секретарем Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №81. Свої вимоги мотивував тим, що 27 січня 2017 року померла його мати - ОСОБА_5 Після смерті матері позивач звернувся до Новгородківської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття її спадщини. Від нотаріуса ОСОБА_6 він дізнався, що його мати ОСОБА_5 залишила заповіт на імя своїх онуків ОСОБА_3 та на ОСОБА_2, яким заповідала: земельну ділянку площею 8,12 га, яка розташована на території Куцівської сільської ради та належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія РЗ №320812, виданого 28 серпня 2002 року Новгородківською районною державною адміністрацією, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0249; належний житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку за вищевказаною адресою, що знаходиться в с. Ручайки вулиця Чапаєва, 2 Новгородківського району Кіровоградської області. Позивач вважає, що вищевказаний заповіт по формі та змісту не відповідає вимогам законодавства, а тому повинен бути в судовому порядку визнаний недійсним. Оскільки, на думку позивача порушено порядок посвідчення заповіту нотаріусом відповідно до ст. 1248 ЦК України, у заповіті відсутні дані про те, що померла ОСОБА_5 особисто ознайомилася з текстом проекту документа або його зачитала їй вголос посадова особа, яка посвідчила заповіт. Також в заповіті ОСОБА_5 особисто було написано таке: «Текст заповіту підписаний мною ОСОБА_5 его зміст та умови відповідають моїм дійсним намірам». Але відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З цього, виплаває, що оспорюваний заповіт відповідав лише намірам ОСОБА_7 але не відповідав її волі. Крім того, ОСОБА_5 заповідала майно, яке ніколи не перебувало у її власності. Так, у заповіті зазначено, що ОСОБА_5 заповідає житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку за адресою: в с. Ручайки вулиця Чапаєва, 2 Новгородківського району Кіровоградської області. Однак будинок за вищезазначеною адресою ніколи не належав останній, так як будинок в якому жили батьки позивача мав адресу: с. Ручайки вулиця Чапаєва, 16 Новгородківського району Кіровоградської області, і належав він не матері позивача, а його батькові - ОСОБА_8 на підставі свідоцтва на право приватної власності. Крім того, батько ОСОБА_8 вже заповідав вищезазначений будинок позивачу. Також у заповіті зазначено, що ОСОБА_5 заповідає земельну ділянку площею 8,12 га, яка розташована на території Куцівської сільської ради, яка належить останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія РЗ №320812, виданого 28 серпня 2002 року Новгородківською районною державною адміністрацією, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0249. Але згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, що належала померлій матері позивача, він має серію РІ №320812. Так як заповідане в оспорюваному заповіті майно ніколи не належало ОСОБА_5, тому складений останньою заповіт ніяк не свідчить про реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А тому, позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги викладенні в позовній заяві підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3В та представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечував щодо їх задоволення.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вказав, що підстави визнання недійсності заповіту наведені позивачем вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки заповіт відповідає нормам закону щодо порядку його посвідчення, так як заповідачу був відомий зміст заповіту, з чого випливає, що він їй був прочитаний і вона власноручно це підтвердила. Даний заповіт є внутрішнім волевиявленням ОСОБА_5 Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також земельна ділянка за адресою вулиця Чапаєва, 2 в селі Ручайки Новгородківського району Кіровоградської області перебував у власності ОСОБА_5 Можлива невідповідність в номері будинку спростовується тим, що позивач незадовго до складення заповіту ОСОБА_5 забрав у останньої документи на будинок і навіть на сьогоднішній день місце знаходження їх невідоме. Зі слів заповідача будинок знаходиться саме за адресою зазначеною у заповіті. Відносно земельної ділянки площею 8,12 га, яка розташована на території Куцівської сільської ради, ОСОБА_5 заповідала не державний акт серія РЗ №320812 або серія Р1 №320812, а земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0249. Тому, при вирішенні питання про визнання заповіту недійсним, якщо в заповіті є помилки або неточності, які самі по собі не суперечать правилам вчинення правочину чи формі правочину, то такий заповіт не може бути визнаний недійсним за таких підстав.

Третя особа, секретар Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області ОСОБА_4 до суду не зявилася, в заяві від 14.12.2018 року просить розглянути справу без її участі.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

27 січня 2017 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія І-ОЛ № 239134, виданого виконавчим комітетом Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, актовий запис № 1.

Згідно копії довідки № 371 від 24.04.2017 року виданої Куцівською сільською радою ОСОБА_5 до дня смерті проживала одна, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно: земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0249, що знаходиться на території Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, а також житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку на якій він розташований за адресою: с. Ручайки, Новгородківський район, Кіровоградська область

Позивач після смерті своєї матері ОСОБА_5 звернувся до Новгородківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Від нотаріуса ОСОБА_6 він дізнався, що його мати ОСОБА_5 залишила заповіт на імя своїх онуків ОСОБА_3 та на ОСОБА_2, яким заповідала: вищевказану земельну ділянку площею 8,12 га та житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку на якій він розташований в рівних частках, а грошові внески ОСОБА_2 Заповіт був складений і посвідчений секретарем Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області ОСОБА_4 02 грудня 2015 року зареєстровано в реєстрі за №81.

Позивач вважає що даний заповіт не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому повинен в судовому порядку бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ст. 1233,1234 ЦК України). Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ч.1 ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно частини 1 розділу Ш Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за № 1298/200361, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов'язані роз'яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України, про що зазначається у тексті заповіту. Заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. Відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 "Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі".

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2424цс16, зазначено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду, відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання, оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

У відповідності з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що у спірному заповіті не дотримано вимог Порядку щодо зазначення перед підписом заповідача інформації, що заповіт прочитаний заповідачем вголос або його зачитала їй вголос посадова особа, яка посвідчила заповіт. Позивач також вважає, що оспорюваний заповіт відповідав лише намірам померлої ОСОБА_7, але не відповідав її волі.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що заповіт, вчинений заповідачем на користь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, та не довів тієї обставини, що заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тобто обставин, з якими закон пов'язує визнання заповіту нікчемним або недійсним.

Крім того, у оспорюваному заповіті від 02.12.2015 року в абзаці другому вказано, що померла ОСОБА_5 «здатна самостійно прочитати та підписати даний заповіт, зміст якого є її волевиявленням та відповідає її внутрішній волі, яка не є наслідком стороннього фізичного або психологічного впливу» (а. с. 96).

Порушення загальних вимог щодо форми заповіту є безпідставними, оскільки відсутність у заповіті певних реквізитів, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, може розцінюватися як порушення форми заповіту у тому разі, коли відсутність таких реквізитів позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо.

Також, позивачем не подано суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження того факту, що оскаржуваний заповіт від 02.12.2015 року не відповідав волі спадкодавця в розумінні ч.1 ст. 1257 ЦК України, дані докази в своїй сукупності не свідчать про порушення з боку секретаря Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області при посвідчені оскаржуваного заповіту та не можуть бути окремою підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки не доводять невідповідність заповіту волі заповідача.

Судом встановлено, що спірний заповіт був складений секретарем Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області ОСОБА_4 на прохання заповідача ОСОБА_5 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Заповіт був підписаний заповідачем, його зміст та умови відповідали дійсним намірам ОСОБА_5, про що нею зазначено у заповіті перед підписом секретаря Адаменко Т.Я., яка його посвідчувала. Відповідно текст заповіту відповідав волевиявленню заповідача. Волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Вказаний заповіт зареєстровано в реєстрі за №81.

Як вбачається з матеріалів справи, майно вказане в заповіті дійсно належало померлій ОСОБА_5, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія Р1 №320812, виданого 28 серпня 2002 року Новгородківською районною державною адміністрацією, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0249, а житловий будинок, де була зареєстрована померла, був нею успадкований після смерті чоловіка (а. с. 14, 16).

Щодо невідповідностей в номері будинку та серії державного акту на право власності на земельну ділянку в майні, яке було заповідане, то вказані недоліки у заповіті є несуттєвими, вони виникли через технічну помилку представника органу влади, уповноваженого на посвідчення заповітів та ця помилка не впливає на загальний зміст заповіту. А зважаючи на те, що при оформленні заповіту документів на майно ОСОБА_5 не мала, а у довідці з сільської ради про місце реєстрації ОСОБА_5 не вказано навіть й номер будинку померлої. Тому скасування заповіту внаслідок допущеної неістотної помилки представником влади буде означати необґрунтоване (свавільне) втручання в права та інтереси як заповідача ОСОБА_5 так і всіх її спадкоємців.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 81, посвідченого 02.12.2015 року секретарем Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області ОСОБА_4

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264,265, 268, 272, 354 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: секретар Куцівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30 денний строк з дня його проголошення.

Копію рішення вручити сторонам по справі.

Суддя Ю. РАЧКЕЛЮК