ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 663/2291/17 Головуючий в І інстанції: Клімченко М.І.
Номер провадження: №22-ц/819/1452/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року, у складі Клімченка М.І., у справі за позовом ОСОБА_1 Яни ОСОБА_2 , діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

23 жовтня 2017 року представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.04.2010 року у розмірі 71044,72грн, яка складається з:

--- 7128,84грн заборгованість за кредитом;

--- 56781,61грн заборгованість по процентах за користування кредитом,

--- 3275,00грн заборгованість за пенею та комісією,

--- 500,00грн штраф (фіксована частина),

--- 3359,27грн штраф (процентна складова).

Позов обґрунтований наступним.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 29.04.2010 року відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 12000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Про це було підписано відповідну заяву.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають Договір між сторонами.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3. та п.2.1.1.2.4. Умов та Правил, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, що викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6. Правил користування платіжною карткою.

Умови договору передбачають сплату штрафу у відповідному розмірі за неналежне виконання позичальником зобов`язання за договором.

На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 09.10.2017 року виникла заборгованість загальною сумою 71044,72 грн., яка складається з наступного: 7128,84 грн. заборгованість за кредитом; 56781,61 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3275,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 3359,27 грн. штраф (процентна складова).

Просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 71044,72 грн., а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Адвокат Охлопков Іван Олександрович, діючий в інтересах ОСОБА_3 , надав суду відзив на позовну заяву від 03.07.2018 року (у формі заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості), в якому відповідач позов не визнала, посилаючись на таке. 06.10.2013 року близько 12-30 години з належного ОСОБА_3 карткового рахунку, який відкритий у ПАТ КБ "Приватбанк", на кредитну картку "Універсальна" № НОМЕР_1 були проведені перекази на загальну суму 27780грн, з яких 7038,56 за рахунок кредитного ліміту. Про реквізити банківської карти, ПІН, або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, відповідач нікому не повідомляла, кредитна картка увесь час знаходилася з нею.

07.10.2013 року ОСОБА_3 , намагаючись скористатися належною їй кредитною картою, не змогла цього зробити, у зв`язку з чим у той же день звернулася до Скадовського відділення ПАТ КБ "Приватбанк" про несанкціонований доступ до її рахунку. Крім того, 07.10.2013 року відповідач звернулась з заявою про злочин до Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області, у зв`язку з чим було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування, в ході якого було встановлено, що несанкціонований переказ грошей з кредитної картки ОСОБА_3 в сумі 27780грн був вчинений ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 .

Також, ОСОБА_3 07.10.2013 року виявила, що належна їй SIM-карта мобільного оператора "МТС" перестала обслуговуватися оскільки її номер 05.10.2013 року близько 22-00 год заблоковано за заявою невідомої особи.

Вважаючи, що в діях відповідача відсутня вина, оскільки вона своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, просив відмовити у задоволенні позову.

В поясненнях на заперечення представник ПАТ КБ "Приватбанк" зазначив, що клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-лист Платіжної системи. Про втрату картки відповідач не заявляла, грошові кошти знімались у відділенні Банку, відповідно особа, яка знімала кошти, мала в наявності платіжну картку і знала ПІН-код, відомий лише держателю карти.

У зв`язку з відсутністю доказів звернення Відповідача в банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень про втрату карти, заперечення відповідачки не можуть прийматися судом до уваги, оскільки є необґрунтованими.

Оскаржуваним рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 рокуу задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , діюча в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому послалась на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказала, що суд не звернув увагу на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, складовими частинами якого є запропоновані банком Умови й Тарифи. І з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено відсутність заборгованості й виконання умов договору належним чином. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи у справі не призначались. Також зазначила, що судом не враховано те, що згідно п.2.1.1.7.4. Умов та Правил надання банківських послуг держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи. Також не враховано п.2.1.1.7.3. вказаних Умов та Правил про те, що держатель картки, який дає згоду на проведення операцій з картками, несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. А банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесеними на карті даними. Також вказала, що поза увагою суду залишилось і те, що держатель карти зобов`язаний зберігати її та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (в тому числі ПІН). А згідно матеріалів справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу. Крім того зазначила, що суд не звернув увагу й на те, що клієнт мав заборгованість навіть до того, як, за його думкою, відбулись шахрайські дії. При цьому суд першої інстанції не надав свій розрахунок.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідач ОСОБА_3 подала 29.04.2010 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.6).

В ній вказані детальні дані про відповідача, яка погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також в зазначеній Анкеті-заяві вказано, що відповідач бажає оформити на своє ім`я платіжну карту Кредитка "Універсальна", бажаний кредитний ліміт 3000,00грн.

З приводу процентів (його розміру тощо) за користування кредитом, сплати неустойки (штрафу й пені) Анкета-заява жодних даних не містить.

Наявний витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", які містять положення про процентну ставку (3% на місяць), обов`язків щомісячний платіж (7% від заборгованості), розміри пені та штрафу за відповідні позичальником зобов`язань за договором (а.с.7).

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.8-31).

Згідно інформації, наданої позивачем, ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) згідно кредитного договору б/н від 29.04.2010 року отримала картки: № НОМЕР_3 з терміном дії до останнього дня 12.2011 року, № НОМЕР_4 з терміном дії картки до станнього дня 04.2016 року, № НОМЕР_5 з терміном дії картки до останнього дня 06.2017 року (а.с.101).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором № б/н від 29.04.2010 року станом на 09.10.2017 року виникла заборгованість у розмірі 71044,72грн, яка складається з:

--- 7128,84грн заборгованість за кредитом;

--- 56781,61грн заборгованість по процентах за користування кредитом,

--- 3275,00грн заборгованість за пенею та комісією,

--- 500,00грн штраф (фіксована частина),

--- 3359,27грн штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

Матеріали справи містять банківську виписку за період з 25.05.2010 року по 31.07.2018 року, основна карта: НОМЕР_5 , яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи.

З вказаної виписки вбачається, що 06.10.2013 року було списано 27780,00грн, з яких 7038,56грн за рахунок кредитного ліміту.

З листа на адресу відповідача начальника СВ Скадовського ВП Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонській області вбачається, що 07.10.2013 року слідчим СВ Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області Моргуном внесено відомості до ЄРД та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001505 за заявою ОСОБА_3 про те, що 06.10.2013 року, близько 12.30 невідома особа, без відома ОСОБА_3 , здійснила перерахунок грошей з кредитної картки останньої в сумі 27780грн на невідомий рахунок. В ході досудового розслідування встановлено, що вказані дії були вчинені ОСОБА_4 , грошові кошти були зняті в АДРЕСА_1 (а.с.80).

З заяви від 07.10.2013 року на адресу керівника Скадовського відділення ПАТ КБ "Приватбанк" вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до Банку з приводу несанкціонованого перерахунку грошових коштів в розмірі 27780,00грн з її карти НОМЕР_4 . У вказаній заяві вона повідомила про подію, зазначила про те, що важливу інформацію третім особам вона не передавала та просила повернути їй вказану суму (а.с.77).

На вказану заяву позивачем надано відповідь від 16.10.2013 року. За результатами перевірки встановлено, що мали місце шахрайські дії третіх осіб, спрямовані на заволодіння грошових коштів з карт. Механізм шахрайських дій шахрай обманним шляхом отримує від клієнта-жертви персональні дані. Від імені клієнта-жертви шахрай робить телефонний дзвінок в Contact Center ГО за номером 3700, ініціює шахрайський "Експресс-переказ" з карти потерпілого (а.с.78).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено того, що відповідач вчиняла розрядження щодо списання/перерахунку коштів та вчиняла будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунків, виходив з того, що викладені обставини справи, (блокування SIM-карти відповідача) свідчать про те, що несанкціоновані електронні платіжні операції здійснені без фізичного пред`явлення ідентифікації електронного платіжного засобу та самого користувача, виходив з того, що продовження відповідачем користування карткою після несанкціонованого списання 06.10.2013 року27780,00грн не свідчить про визнання споживачем факту отримання кредитних коштів. Також суд виходив з того, що позивачем не надано належного підтвердження того факту, що саме ОСОБА_3 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати електронні платіжні операції.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:

--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;

--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, з урахуванням невизнання відповідачем позовних вимог повністю, того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, як і не підписані Тарифи, того, що в договорі (Анкеті-заяві) процентна ставка не зазначена, мова може йти лише про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 7128,84грн, тобто лише тіла кредиту, оскільки інші складові заборгованості, надані позивачем, є такими, що не доведені з огляду на їх не узгодження між сторонами.

З приводу вимоги про стягнення тіла кредиту слід зазначити таке.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п.37.2 ст.37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п.п.6.7, 6.8 Положення "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням" (затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223) банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є помилковим висновок про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15.

Зважаючи на наведене, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в позові, оскільки позивачем не доведено того факту, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Апеляційний суд враховує обставини справи, те, що відповідач відразу ж після несанкціонованого списання 06.10.2013 року з карти27780,00грн звернулась до органу поліції та звернулась 07.10.2013 року з відповідною заявою до керівника Скадовського відділення ПАТ КБ "Приватбанк", в якій повідомила про подію, зазначила про те, що важливу інформацію третім особам вона не передавала та просила повернути їй вказану суму.

Також апеляційний суд також враховує і те, що за відсутності факту несанкціонованого списання 06.10.2013 року з картки27780,00грн можна було б вести мову про наявну кредитну заборгованість відповідача в розмірі 7128,84грн, однак, враховуючи встановлені обставини справи (несанкціоноване списання 06.10.2013 року з карти27780,00грн, тобто втрату відповідачем за відсутності її вини вказаних коштів з картки, продовження нею користування карткою після вказаної події), можна дійти висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем.

А тому, рішення суду першої інстанції про відмову в позові є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, не приймаються до уваги посилання скаржника на укладення між сторонами кредитного договору, складовими частинами якого є запропоновані банком Умови й Тарифи, оскільки надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи відповідачем не підписані, в договорі (Анкеті-заяві) процентна ставка не зазначена, що свідчить, як зазначено в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Великої Палати Верховного Суду, про те, що стягненню підлягає, за наявності підстав, лише заборгованість за кредитом в розмірі 7128,84грн, тобто лише тіло кредиту. Натомість такі підстави відсутні. Також підлягають відхиленню й посилання на те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, а також що клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу. При цьому апеляційний суд виходить з того, що позивачем не доведено того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, слід залишити поза увагою й посилання скаржника на наявність заборгованості до того, як, за думкою відповідача, відбулись шахрайські дії, а також на ненадання судом свого розрахунку, оскільки, як зазначалось, можна було б вести мову про наявну кредитну заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 7128,84грн лише за відсутності факту несанкціонованого списання коштів. Однак, у справі встановлено, що був факт несанкціонованого списання 06.10.2013 року з карткивідповідача 27780,00грн, а тому немає жодних підстав вважати, що існує кредитна заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 7128,84грн. А з приводу ненадання судом свого розрахунку слід зазначити, що в позові відмовлено саме через ненадання позивачем доказів на підтвердження того, що саме відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати електронні платіжні операції.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 10 вересня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська