КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/827/2018 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у справі за позовом товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, враховуючи складність виготовлення повного тексту постанови, вважає за можливе проголосити її вступну та резолютивну частини, відклавши складання повного тексту на строк до п'яти днів.

Керуючись ст. ст. 259, 268 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови буде складено не пізніше 05 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: Н.В.Ігнатченко

К.П.Приходько

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/28568/16-ц Головуючий у І інстанції Притула Н.Г.
Провадження № 22-ц/824/827/2018 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у справі за позовом товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

УСТАНОВИВ:

у серпні 2016 року позивач товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт»звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по наданих послугах з утримання будинку, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 в сумі 12 034,24 грн., інфляційні нарахування в сумі 416,18 грн. та 3% річних в розмірі 157,60 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1

Позивач є балансоутримувачем будинку та надає відповідні послуги.

Відповідач зобов'язана своєчасно та в повному обсязі вносити плату за утримання будинку та прибудинкової території, проте внаслідок несплати за послуги заборгованість за період з 01.12.2015 року по 31.07.2016 року складає 10 313,24 грн., в тому числі за опалення - 5 269,64 грн., заборгованість по платі за обслуговування гаражу становить 1 721,00 грн.

Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано три відсотки річних та інфляційну складову в розмірі 157,60 грн. та 416,18 грн. відповідно.

Рішенням Шевченківського районного суду в місті Києві від 21 червня 2018 року позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто ОСОБА_2 на користь Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт»заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання квартири та гаражного боксу в сумі 12 034 гривни 24 копійки, втрати від інфляції в розмірі 416 гривень 18 копійок, три відсотки річних в розмірі 157 гривень 60 копійок та судовий збір в розмірі 1378 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що між нею та позивачем - ТСББ «Комфорт» не існувало та не існує до цього часу укладеного договору з надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкової території. У визначений позивачем період ТСББ «Комфорт» не надавало їй, а вона не одержувала послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території. Вважає, що позивачем не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу, які б відображали та підтверджували факт надання їй та одержання нею в період з 01.12.2015р. по 31.07.2016р. вказаних послуг, їх обсяг, якість та вартість. Судом першої інстанції не враховано, що за вказаний період часу відповідачем у повному обсязі сплачено грошові кошти за фактично надані їй послуги з централізованого опалення виробнику цих послуг - ПАТ «Київенерго» згідно показань квартирного теплолічильника та виходячи із розміру тарифу на виробництво теплової енергії. На думку скаржника, розмір внесків (платежів) на утримання будинку та прибудинкової території, встановлені ТСББ «Комфорт» не відповідають розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Вважає довідку про розмір заборгованості, надану позивачем, неналежним доказом у зв'язку із помилковістю здійснених у ній розрахунків.

В порядку ст. 360 ЦПК України, 23.08.2018р. позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти її задоволення, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 не з'явилась. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причин своєї відсутності апеляційний суд не повідомила.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав можливим розглядати справу у відсутності відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі ТСББ «Комфорт».

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, згідно Свідоцтва про право власності на квартиру від 12.04.2002 року.

Крім того, гаражний бокс НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, згідно Свідоцтва про право власності від 22.05.2002 року.

З довідки про заборгованість ОСОБА_2 за квартиру АДРЕСА_2, наданої позивачем, вбачається, що за період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2016 року (включно) утворилась заборгованість в розмірі 10 313,24 грн., яка складається з витрат на утримання будинку та прибудинкової території - 3 340,70 грн., витрат на оплату консьєржів - 1 244,24 грн., цільових внесків на формування загального ремонтного резервного фонду, що становить 458,48 грн., опалення 5 269,82 грн.

За утримання гаражного боксу за період з 01.12.2015 року по 31.07.2016 року існує заборгованість в розмірі 1 721,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що договір між сторонами про утримання будинку та надання житлово-комунальних послуг укладено не було.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплачувала вартість отриманих житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим за період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2016 року утворилась заборгованість, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком.

З висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, вважає їх законними і обґрунтованими.

Заперечуючи наявність підстав для стягнення заборгованості, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що між нею та позивачем не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг, а тому відповідачка не зобов'язана сплачувати плату за тарифами, що встановлені позивачем самовільно, без затвердження органами місцевого самоврядування.

Проте такі доводи колегія суддів не приймає до уваги як підставу для скасування рішення, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права та суперечать обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних із діяльністю об'єднання.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 17, ст. 20, 22, ч. 4 ст. 23 цього Закону власники квартир у багатоквартирному будинку, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об'єднання співвласників, зобов'язані нести витрати по утриманню спільного неподільного майна незалежно від членства в об'єднанні в розмірі затверджених в установленому порядку тарифів.

Відповідно до положень ст. 17 Закону, для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов'язків об'єднання має право звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об'єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів

Статтею 21 Закону "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що перелік та розміри обов'язкових платежів на обслуговування і ремонт неподільного та загального майна, а також порядок їх сплати встановлюються відповідно до статуту об'єднання.

Відповідно до п.1 Розділу 2 Статуту ТСББ «Комфорт», метою створення об'єднання є забезпечення і захист всіх співвласників, дотримання ними своїх обов'язків, сприяння використанню їхнього власного майна, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення належного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом.

На виконання норм Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Статуту ТСББ «Комфорт», загальними зборами ТСББ «Комфорт» встановлено відповідні розмірі щомісячних обов'язкових внесків співвласників на 2015 та 2016 року, що підтверджується Протоколом №2/2015 від 21.02.2015 та Протоколом № 2 від 06.02.2016р.

Статтею 22 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що у разі, якщо правління об'єднання самостійно здійснює функції управителя, воно за договором з постачальниками комунальних послуг може бути колективним замовником (абонентом) таких послуг. У цьому випадку об'єднання несе повну відповідальність за своєчасну сплату вартості фактично спожитих членами об'єднання комунальних послуг.

Несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об'єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості зі сплати по відповідних рахунках у примусовому порядку.

Утримання будинку та прибудинкової території ТСББ забезпечується як самим ТСББ, так і відповідними підприємствами - виконавцями послуг з утримання будинку на підставі договору з ТСББ. Такі послуги підприємства надають ТСББ за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування.

Таким чином, встановивши, що ТСББ "Комфорт" надає послуги з обслуговування будинку та утримання прибудинкової території, ОСОБА_2, як власник квартири АДРЕСА_1 є споживачем цих послуг і у період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2016 року вона несвоєчасно оплачувала надані послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII(далі - Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів упорядку,встановленому законодавством. Виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 2189-VIII обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність відповідного договору між споживачами житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Факт надання послуг відповідачу не ставиться під сумнів в силу самого існування ТССБ «Комфорт», метою створення якого є здійснення функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх обов'язків, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

При цьому, апеляційний суд враховує, що доказів ненадання послуг або їх неналежної якості відповідачем суду надано не було.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На спростування тверджень відповідача щодо здійснення нею сплати послуг за опалення на користь ПАТ «Київенерго» позивачем надано письмову відповідь ПАТ «Київенерго» від 19.09.2016 року, згідно з якою договір про надання комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання з ОСОБА_2 не укладався, коштів в рахунок оплати вказаних послуг в період з 01.11.2013 року по 31.08.2016 року ПАТ «Київенерго» від ОСОБА_2 не отримувало. В той же час, між ПАТ «Київенерго» та ТСББ «Комфорт» укладено договір на постачання теплової енергії від 30.10.2001 року №1110120. За період з 01.11.2013 по 31.08.2016 року ПАТ «Київенерго» отримано грошові кошти від ТСББ «Комфорт» за договором №1110120 через ОСОБА_2 у наступних розмірах: 700,00 грн. - 28.04.2014р., 1090,00 грн. - 28.04.2014р., 1685,00 грн. - 28.04.2014р., 2135,00 грн. - 28.04.2014р., 4205,33 грн. - 23.10.2015р., 2380,00 грн. - 23.10.2015р.(т. 1 а.с. 227)

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє також доводи апеляційної скарги щодо невідповідності розмірі внесків (платежів) на утримання будинку та прибудинкової території, встановлених ТСББ «Комфорт» розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Рішення загальних зборів ТСББ «Комфорт», якими встановлені розмірі внесків та платежів на 2015-2016 рр. є чинними, в судовому порядку не скасовані та є обов'язковими для виконання всіма співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1

Відповідачем також не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, складеного позивачем.

Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги в частині не дотримання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, які встановлюють правила підсудності.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданими в п.п.41, 42 постанови №3 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

В даному випадку ТСББ "Комфорт" пред'явило позов до ОСОБА_2 з приводу утримання належного їй на праві власності нерухомого, у контексті положень ст.181 ЦК України, майна - квартири та гаражного боксу.

Таким чином пред'явлений позивачем позов є таким, що виник з приводу нерухомого майна.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року саме з зазначених вище підстав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 76-81,374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року

.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: Н.В.Ігнатченко

К.П.Приходько