Справа № 347/1980/18
Провадження № 2/347/73/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої -судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця,

в с т а н о в и в :

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.04.2006р. ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 11000.00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які прийняли спадщину до складу якої входять у тому числі кредитні зобов»язання померлого позичальника. А тому, просить стягнути із них заборгованість по отриманому кредиту в сумі 8622.41грн.

Представник позивача подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити.

Відповідачі у поданих до суду заявах просять справу розглянути у їх відсутності, відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Положеннями Конституції України (ст.55), Цивільного кодексу України (зокрема, ч.1 ст.16), Цивільного процесуального кодексу України ( ст.4, 12, 13), Закону України «Про судоустрій і статус суддів" (ч.1. ст.7) передбачено, що суд захищає права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Враховуючи зазначене, юридична особа має право на позов виключно, у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав та інтересів іншою особою.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.04.2006р. ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору.

Однак, ОСОБА_3 своєчасно не повернув ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти та не сплатив відсотки за його користування.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно з ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За приписами ст. ст.1216, 1218ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.5 ч.1ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України.

У зв'язку зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За положеннями ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Проте, представник позивача в своїй позовній заяві як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину і повинні нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця.

Відповідно до ч.2ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідачів із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. А тільки на вимогу суду Річківською сільською радою на адресу суду було направлено довідки про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1, проте інформація щодо проживання їх із спадкодавцем саме на час відкриття спадщини відсутня.

Позивач також не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняли у спадок відповідачі та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з них заявлених позивачем грошових коштів.

Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк» клопотання про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця на час відкриття спадщини рухомого та нерухомого майна заявлено не було, обставин, які б вказували на неможливість подання вказаного клопотання до суду першої інстанції, або наявність поважних причин для його неподання, АТ КБ «ПриватБанк» не наведено.

Також згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була подана заява про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, проте дані обставини АТ КБ «ПриватБанк» не були взяті до уваги та пред»явлено до нього позов незважаючи на те, що він не являється спадкоємцем майна померлого.

Долучені до матеріалів справи заяви відповідачів свідчать про те, що вони просять застосувати до даних правовідносин строки позовної давності.

Так, у відповідності до положень ст.256 ЦК України та згідно ст.257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Судом встановлено, що позичальник помер ще в 2013році, претензія кредитора направлена до Косівської нотарільної контори 16.05.2014р., наступні претензії направлялись банком 25.05.2018р., а звернувся банк до суду тільки 03.10.2018р., тобто із пропуском встановленого законом строку.

Також долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості станом на 14.12.2017р. не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки із нього видно, що після смерті позичальника здійснювалося погашення кредиту, що свідчить про внесення банком в свої документи неправдивих відомостей.

Крім цього, отрмання ОСОБА_3 кредиту в розмірі 11000.00грн. також не підтверджується доказами долученими до позовної заяви, оскільки такої суми в матеріалах справи немає, а кредитний ліміт становить 3500грн (а.с.10).

У відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, а саме відсутності підстав для стягнення боргу за кредитом спадкодавця та із застосуванням строків позовної давності, позов АТ КБ «ПриватБанк» являється безпідставним, не доведеним в судовому засіданні, а тому не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 253-257, 261, 267, 608, 1216, 1218, 1219, 1281-1282, 1268, 1270 ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В позові АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк