ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1126/18 Номер провадження 22-ц/814/547/19Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.

секретар Григоришина М.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області, ухвалене 26 вересня 2018 року в приміщенні суду в м. Полтаві у складі судді Кіндяка І.С.

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_3 про страхове відшкодування шкоди, пов'язаною зі смертю потерпілого,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ПрАТ «Страхове компанія «Провідна» 45 404,00 грн., з яких; 43 848 грн. шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 1 556,00 грн. витрат з поховання, а також стягнути з ОСОБА_3 91 784,00 грн., з яких: 6 400,00 грн. витрат на поминальний обід; 85 384,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 17 травня 2015 року внаслідок ДТП, за участю ОСОБА_3, як водія автомобіля НОМЕР_1, загинув її рідний син ОСОБА_4 Внаслідок цього, їй було заподіяно моральної шкоди, а також матеріальних збитків у вигляді витрат на поховання сина та шкоди, заподіяною смертю потерпілого, право на утримання від якого вона мала.

Вказувала, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ СК «Провідна», яка здійснила часткове покриття заподіяних збитків, проте безпідставно відмовила у повному їх відшкодуванні, а тому вважає за необхідне стягнути різницю між страховою виплатою та заподіяною матеріальною та моральною шкодою у судовому порядку.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхове компанія «Провідна» на користь ОСОБА_2 45 404 грн., з яких: 43 848,00 грн. невідшкодованої шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 1 556,00 грн. витрат на поховання.

Стягнуто з ОСОБА_3 50 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПрАТ СК «Провідна», просило скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме безпідставність висновку про те, що позивач перебувала на утриманні померлого ОСОБА_4, а також безпідставне зарахування витрат на придбання плит до витрат на поховання.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 сторонами не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, 17 травня 2015 року на неосвітленій ділянці автодороги сполученням «Суми - Полтава» від вул. Шведська Могила м. Полтава у напрямку с. Тахтаулове Полтавського району поблизу с. Побиванка ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті на місці пригоди.

Згідно Свідотва про народження серія НОМЕР_3 встановлено, що померлий ОСОБА_4 доводиться позивачу рідним сином (а.с. 13).

Внаслідок смерті сина ОСОБА_2 понесла витрати на його поховання у розмірі 14 577,58 грн. Окрім того, позивач, як пенсіонер за віком, втратила право на одержання утримання від свого працездатного сина.

На момент ДТП транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2, був забезпечений у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» страховим полісом № АІ/7015681, яким посвідчено укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За зверненням позивача, ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» сплачено страхове відшкодування у загальному розмірі 22 543,58 грн.

ОСОБА_3 здійснено добровільну виплату на поховання ОСОБА_4 у розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано визнав витрати на придбання плит, для облаштування місця поховання, витратами на поховання померлого та стягнув їх з ПрАТ «Страхове компанія «Провідна».

Відповідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним; пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. При цьому, що, у даному випадку, до складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до умов даного виду страхування, зокрема, ст. 23 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 є пенсіонеркою за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 28).

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, ОСОБА_2 мала право на утримання від свого сина ОСОБА_4, що, відповідно до ст. 1200 ЦК України дає їй право на отримання відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого.

Розмір матеріальної та моральної шкоди, стягнутої за рішенням місцевого суду, апелянтом не оспорюється.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун