КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 362/4726/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1503/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Корнієнко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Київській області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року,

встановив:

у вересні 2017 року заявник звернулась до суду із заявою, у якій просила встановити факт її постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року заяву було задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Не погоджуючись із рішенням, начальник Управління Державної міграційної служби України в Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_4 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційне провадження у справі було відкрито з порушенням норм процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника апелянта та представника заявника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 19891 року, заявник посилалась на те, що з невідомих причин її батьками не було належним чином оформлено документи та встановлення такого факту необхідно їй для приведення їх у відповідність до норм законодавства.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року заяву було задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявник ОСОБА_3 з 1990 року постійно проживає на території України, що підтверджується матеріалами справи та встановлено в судовому засіданні.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає встановленим у справі обставинам та зроблений із порушенням норм процесуального права.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що належною заінтересованою особою у вказаній справі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 № 658 «Про утворення територіальних органів Державної міграційної служби України» є Управління державної міграційної служби України у Київській області, а не Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області. Також апелянт вказував на те, що судом залишено поза увагою те, що заявником не було вказано дійсну мету встановлення відповідного факту, який має юридичне значення, що призвело до набуття заявником та її малолітніми дітьми громадянства України з порушенням норм чинного законодавства.

Заява про встановлення факту, що має юридичне значення, містить суперечливі доводи про те, що після народження заявника її батьками не було належним чином оформлено її документи, тоді як до суду надано копію паспорту, з якого вбачається, що ОСОБА_3 народилась у Республіці Башкортостан та є громадянкою Російської Федерації.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Положеннями ст. 235, 258 ЦПК України у вказаній редакції визначено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до суду із заявою ОСОБА_3 було надано копію свідоцтва про шлюб та копію першої та другої сторінок паспорту громадянина Російської Федерації строком дії з 15 квітня 2014 року по 15 квітня 2019 року. Інших доказів на підтвердження викладених у заяві доводів матеріали справи не містять.

Крім того, заява про встановлення факту подана без зазначення дати її підписання та без доказів на підтвердження сплати судового збору за її подачу, хоча з тексту заяви вбачається проведення заявником розрахунку його ставки у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Рішення суду першої інстанції не містить жодних посилань на докази, на підставі яких було зроблено висновок про наявність підстав для встановлення зазначеного факту. Доказі повідомлення учасників справи про її розгляд та направлення їм процесуальних документів у матеріалах справи також відсутні.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В даному випадку, заява про встановлення факту розглянута із порушенням процесуального права, оскаржуване рішення ухвалене на підставі неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановленими недоведені обставини.

Не можуть бути підставою для відхилення апеляційної скарги доводи представника заявника, викладені у відзиві, про те, що апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області було відкрите з порушенням вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України, оскільки апелянта про розгляд справи у суді першої інстанції повідомлено не було.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Крім того, з ОСОБА_3 слід стягнути у дохід держави судовий збір за подачу заяви в розмірі 320 грн., а на користь Управління Державної міграційної служби України в Київській області - судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 480 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа - Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 320 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління Державної міграційної служби України в Київській області судовий збір в розмірі 480 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2019 року.

Головуючий

Судді