П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/838/19

Провадження № 22-ц/4815/1436/19

Головуючий у Володимирецькому районному суді

Рівненської області: суддя Поровський В.А.

Рішення суду ухвалено повним текстом о 16 год. 21 хв.

10 вересня 2019 року в смт. Володимирець

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Великоцепцевицька сільська рада Володимирецького району Рівненської області;

представники учасників справи:

позивача: адвокат Крестинська Людмила Аполлінаріївна;

за участі (в апеляційному суді): позивача та його представника - адвоката Крестинської Людмили Аполлінаріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Крестинської Людмили Аполлінаріївни на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області про визнання права власності. Мотивуючи свої вимоги, зазначав, що його матір - ОСОБА_2 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по АДРЕСА_1 , однак у шлюбі вони не перебували. Все належне майно матері позивач успадкував. Втім після смерті ОСОБА_3 також залишилось майно, а саме земельна ділянка загальною площею 1,79 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Великоцепцевицької сільської ради. Спадкоємців у останнього немає, заповіт він не склав, позивач також не є його родичем, але понад 15 років відкрито і добросовісно користується зазначеною земельною ділянкою.

За наведених підстав просив визнати за собою право власності на земельну ділянку загальною площею 1,79 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, яка належала ОСОБА_3 на праві власності відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 687196, за набувальною давністю.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівнеської області від 10 вересня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

На рішення суду представником позивача - адвокатом Крестинською Л.А. подано апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали у невідповідності викладених у ньому висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування вказувала, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, а тому визнає позовні вимоги. Задоволення позову відповідало би закону, а тому підстав для відмови не було. Разом з тим, суд не постановляв ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову з наведенням відповідних мотивів такої відмови, не навів доводів того, що визнання позову суперечить закону чи порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, які саме права, свободи та інтереси та яких саме інших осіб, а продовжив розгляд справи по суті та відмовив у позові фактично з підстав недоведеності факту безперервного, добросовісного та відкритого користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_1 близько 15 років. Оскільки до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 119 ЗК України, вважала, що підлягає застосуванню ст. 344 ЦК України, адже земельна ділянка є нерухомим майном, отже, право власності на неї за набувальною давністю може бути визнано судом. Зазначаючи про те, що володіння позивача земельною ділянкою не було добросовісним та відкритим, адже останній не сплачував земельного податку, суд попередньої інстанції не врахував того, що заявник не був титульним володільцем земельної ділянки. Також, беручи до уваги показання свідка ОСОБА_4 про те, що паєм користується інша особа, суд проігнорував той факт, що ця особа є орендарем, а орендодавцем є саме позивач. Крім того, свідок підтвердив факт прийняття у володіння та управління всього спадкового майно після смерті ОСОБА_3 саме позивачем.

З наведених підстав просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 до Великоцепцевицької сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

До початку судового засідання представниками сторін було подано заяву про затвердження мирової угоди, яку апеляційним судом відхилено через її суперечність вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції виходив із відсутності доказів про те, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно користувався паєм ОСОБА_3 , а тому набуття ним права власності за набувальною давністю не має достатніх правових підстав.

Колегія суддів, не зважаючи на те, що районний суд все ж таки допустив незначні і формальні хиби при з`ясуванні обставин справи та мотивації відхилення мотивів, на які покликався позивач для задоволення позову, з таким висновком погоджується.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 помер у віці 65 років ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Великоцепцевицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області (а.с. 8).

Згідно з довідкою Володимирецької районної державної контори Рівненської області від 13 лютого 2019 року №/01-16 після смерті ОСОБА_5 в державній нотаріальній конторі спадкову справу не заведено (а.с. 9).

На підставі розпорядження Великоцепцевицького сільського голови Володимирецького району Рівненської області №317 від 10 жовтня 2005 року ОСОБА_3 уже після його смерті видано Державний акт на право власності на земельну ділянку 1,79 га, яка розташована на території Великоцепцевицької сільської ради.

ОСОБА_2 померла у віці 64 років ІНФОРМАЦІЯ_1 , а належне їй майно після смерті прийняв позивач в порядку спадкування за законом.

Спірні правовідносини виникли з приводу реалізації позивачем свого речового права на належну ОСОБА_3 земельну ділянку з міркувань набувальної давності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності таких умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Отже, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у їх сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Між тим, позивач був обізнаний про те, що земельна ділянка належала ОСОБА_3 .

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Догляд, оброблення, утримання, користування чи навіть розпорядження, майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК України.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Крім того, порядок визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю чітко врегульовано правилами ст. 119 ЗК України і сторонами його додержано не було.

Тому доводи заявника не спонукають до скасування оскаржуваного рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, не надано, а апеляційним судом здобуто не було.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду - без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Крестинської Людмили Аполлінаріївни залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 14 год. 30 хв. 17.12.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук