Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 335/13884/18

провадження № 61-2325св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів:Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду

від 11 січня 2019 року у складі судді Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту недійсності реєстрації права власності на нерухомість.

Заява мотивована тим, що 28 листопада 1998 року Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації (далі - Запорізьке МБТІ) зареєстровано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Заявник зазначав, що у листопаді

2013 року на поданий до Запорізького МБТІ запит отримав відповідь про відсутність реєстрації за ним права власності на квартиру. Також

ОСОБА_1 вказував на отримання аналогічної відповіді від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Посилаючись на ознаки факту зникнення реєстрації права заявника на квартиру, здійснену в 1998 році, а також з метою відновлення права власності на нерухомість, ОСОБА_1 просив суд встановити факт недійсності на час реєстрації права власності заявника на нерухомість (квартиру) АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя

від 27 листопада 2018 року (у складі судді Соляник А. В.) у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недійсності реєстрації права власності на нерухомість відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що встановлення факту недійсності реєстрації права власності необхідно заявнику для внесення даних про право власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно нерухомого майна. Таким чином, у даному випадку зі змісту вимог заяви вбачається спір про право, а саме спір про визнання недійсною державної реєстрації права власності заявника на нерухоме майно. Тому у відкритті провадження слід відмовити на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 27 листопада 2018 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у наданий судом строк недоліки апеляційної скарги, вказані в ухвалах апеляційного суду

від 13 та 27 грудня 2018 року, не усунуті, зокрема, не сплачено судовий збір.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення апеляційний судом норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 надав до скарги переконливі докази на підтвердження свого скрутного майнового стану. Визначені суддею підстави повернення скарги не є достатніми. Подана ним скарга може бути розглянута без сплати судового збору за її подання.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту недійсності реєстрації права власності на нерухомість.

Крім того, у заяві ОСОБА_1 просив суд звільнити його від сплати судового збору на підставі статті 136 ЦПК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя

від 27 листопада 2018 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недійсності реєстрації права власності на нерухомість відмовлено на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд звільнити його від сплати судового збору на підставі статті 136 ЦПК України, враховуючи його майновий стан та вказуючи, що він має пенсію розміром 3 200 грн, а іншого доходу не має.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, запропоновано скаржнику надати документ про сплату 352,40 грн судового збору та довідку з Управління Пенсійного фонду України за 2017 року або відповідні документи, на підставі яких апеляційний суд може звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору. Роз`яснено наслідки невиконання зазначених вимог у встановлений строк.

У грудні 2018 року на виконання вимог ухвали апеляційного суду

від 13 грудня 2018 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про забезпечення сплати судового збору за рахунок його внесків в Ощадбанку, відкритих до 1992 року, а також додано довідки з Управління Пенсійного фонду України про розмір пенсії.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та про проведення взаємозаліку за рахунок його вкладу в Ощадбанку, відкритому до 1992 року, залишено без задоволення.

Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, зокрема, запропоновано скаржнику надати оригінал квитанції про сплату 352,40 грн судового збору та довідку з Управління Пенсійного фонду України

за 2017 рік, або відповідні документи, на підставі яких апеляційний суд може звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору. Роз`яснено наслідки невиконання зазначених вимог у встановлений строк.

У січні 2019 року на виконання вимог ухвали апеляційного суду

від 27 грудня 2018 року від ОСОБА_1 надійшло повторне клопотання про звільнення його від сплати судового збору, в якому останній вказував, що отримує пенсію у розмірі 3 200 грн, що підтверджується довідкою відділення Пенсійного фонду за 2018 року та розрахунком його майнового стану.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 27 листопада 2018 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, на підставі статей 185, 357 ЦПК України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 визначив об`єктом оскарження ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою справляється судовий збір, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду (станом на день звернення із апеляційною скаргою) у цій справі становить 352,40 грн.

Постановляючи ухвалу про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною та її повернення, апеляційний суд виходив з того, що у наданий судом строк недоліки апеляційної скарги, вказані в ухвалах апеляційного суду від 13 та 27 грудня 2018 року не усунуті, зокрема, не сплачено судовий збір.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів (заявників), а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Статтями 1-3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 356 ЦПК України, якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту недійсності реєстрації права власності на нерухомість, ОСОБА_1 посилався на скрутний майновий стан.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

В обґрунтування майнового стану ОСОБА_1 надав до апеляційного суду: довідки Управління Пенсійного фонду України від 17 січня 2018 року, Центрального ОУПФУ міста Запоріжжя від 29 січня 2018 року, Пенсійного фонду від 08 січня 2019 року.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній станом на час звернення з апеляційною скаргою), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, враховуючи вказану норму закону, розмір доходу ОСОБА_1 за попередній рік (за 2017 рік) до звернення з апеляційною скаргою становить 24 408,93 грн, тому розмір судового збору 352,40 грн не перевищує 5 % розміру річного доходу заявника (1 220,45 грн).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки ОСОБА_1 не надав переконливих доказів на підтвердження свого майнового стану, який не дозволяє йому сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у цій справі. Крім того, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що вказане питання вже вирішувалося в ухвалі Запорізького апеляційного суду від 13 грудня 2018 року, коли перевірялися доводи заявника щодо звільнення його від сплати судового збору та наведені ним розрахунки щомісячних витрат, з яких апеляційним судом не встановлено, що ОСОБА_1 неспроможний сплатити визначену законом суму судового збору у розмірі 352,40 грн.

Таким чином, відсутні підстави, за яких відповідно до статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 як неподану, апеляційний суд виходив з того, що вказані в ухвалах апеляційного суду від 13 та 27 грудня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліки були очевидними та суттєвими, а тому унеможливлювали відкриття провадження в цивільній справі. Разом з тим, наслідки невиконання ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху були передбачуваними та роз`яснені скаржнику.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що оскаржуване судове рішення жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 у доступі до правосуддя, оскільки відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі про те, що він надав до скарги переконливі докази на підтвердження свого скрутного майнового стану, а тому подана ним скарга може бути розглянута без сплати судового збору за її подання, є безпідставними з огляду на наступне.

Судами встановлено, що протягом 2017-2018 років ОСОБА_1 неодноразово звертався з аналогічними заявами до суду першої інстанції. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 ухвалами суду першої інстанції від 09 листопада 2017 року у справі № 335/13670/17, від 24 листопада 2017 року у справі № 335/14281/17, від 07 грудня 2017 року у справі № 335/14975/17, від 12 січня 2018 року у справі № 335/235/18, від 06 лютого 2018 року у справі № 335/1063/18 вже було відмовлено у відкритті провадження за цими вимогами. При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 неодноразово звільнявся від сплати судового збору. Заявникові неодноразово роз`яснювалося, що у обраний ним спосіб порушене право не підлягає захисту.

Незважаючи на це, заявник, зловживаючи своїми процесуальними правами, в черговий раз звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту недійсності реєстрації права власності на майно.

При цьому прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки апеляційним судом не порушено норми процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська