ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 643/2637/16-ц

провадження № 22-ц/818/139/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс +»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс +» про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс+» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року (в складі судді Горбунової Я.М.),

встановив:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс +» про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 28.12.2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 839/3/27/38/6-134, згідно умов якого позивач надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 276 000 доларів США, на умовах визначених договором кредиту зі сплатою процентів за користування кредиту в розмірі 12,8% з кінцевим терміном погашення 10.12.2016 року на фінансування будівництва, придбання (інвестування) житла відповідно до договору пайової участі в фінансуванні будівництва № 1-13/11 від 01.09.2006 року, що украдений між ОСОБА_1 та «Євро- Сервіс+». ОСОБА_1 зобов`язаний щомісячно до 10 числа кожного місяця згідно графіку договору погасити суму основної заборгованості.

На багаторазові письмові звернення ОСОБА_1 сторони вносили зміни до кредитного договору з пом`якшуючими умовами виконання зобов`язань. Відповідно до умов останньої додаткової угоди № 7 про внесення від 01.06.2014 року до кредитного договору була установлена відсоткова ставка 5 % річних, а далі починаючи з 11.06.2016 року в розмірі 10% сплата відстрочена до сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 6886,63 доларів США здійснюється позичальником починаючи з 10.07.2016 року до кінця терміну кредитування згідно з графіком погашення кредиту, який є додатком до угоди про внесення змін.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору були укладені наступні договори поруки: 11.06.2014 року договір поруки № 839М01-ПОР/1 з ОСОБА_3 , 11.06.2014 року договір поруки № 839М01-ПОР/2 з ОСОБА_2 , 28.10.2006 року договір поруки № 839/4/27/38/6-313 з ТОВ «Євро- Сервіс+».

З лютого 2015 року ОСОБА_1 припинив виконувати свої зобов`язання за кредитним договором і станом на 25.02.2016 року сума його заборгованості складає: прострочена заборгованість з повернення кредиту 183916,19 доларів США, заборгованість зі сплати процентів 20873,62 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2500,30 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2274,63 доларів США

Таким чином загальна сума заборгованості відповідача становить 204 789,81 доларів США.

В зв`язку з цим просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Євро-Сервіс+», кожний з яких є окремо солідарним боржником разом з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості в розмірі 204798,81 доларів США.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача і відповідачі в судове засідання не з`явилися, справа розглянута у їх відсутності.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2017 рокупозов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Євро- Сервіс+» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 204 789,81 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Євро-Сервіс+» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» понесені судові витрати в загальному розмірі 83 106,76 гривень в рівних частках з кожного.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ «Євро-Сервіс+» звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Євро-Сервіс+» солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ «Євро-Сервіс+» про стягнення заборгованості у розмірі 204789,81 доларів США та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким закрити провадження у справі за позовними вимогами ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Євро-Сервіс+» про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ТОВ «Євро-Сервіс+» солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ «Євро-Сервіс+» заборгованості у розмірі 204789,81 доларів США на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Євро-Сервіс+» відповідно до пункту 1 частини 20 статті 1 ГПК України мали розглядатись у порядку господарського судочинства, що мало наслідком неможливість їх розгляду відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України та згідно статті 20 ЦПК України неможливість об`єднання цих вимог в одне провадження з вимогами про стягнення грошових коштів солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, повістки на адресу сторін направлялись не одноразово, повертались із зазначенням «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до статті 8 Конституції України та частини першої статті17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує апелянта, самостійно цікавитися перебігом розгляду його скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку апелянта свідчить про його небажання добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі при розгляді вказаної справи в суді апеляційної інстанції неодноразово звертались до суду з заявами про відвід колегії суддів; про зупинення провадження; про закриття провадження. В судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, проте, зворотні повідомлення повернулись не врученими. Оскільки апелянт не цікавиться рухом своєї апеляційної скарги, засобів зв`язку, крім поштового, не зазначив, отже, поведінка апелянта свідчить про зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим відповідно до ст. 44 ЦПК України та суперечить основним засадам цивільного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо розгляду справи у розумні строки, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Отже, з урахуванням наведеного вище, а також те, що справа знаходиться в провадженні апеляційного суду тривалий час, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що за кредитним договором станом на 25.02.2016 року сума заборгованості складала 204 789,81 доларів США, для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору були укладені наступні договори поруки: 11.06.2014 року договір поруки № 839М01-ПОР/1 з ОСОБА_3 11.06.2014 року договір поруки № 839М01-ПОР/2 з ОСОБА_2 28.10.2006 року договір поруки № 839/4/27/38/6-313 з ТОВ «Євро- Сервіс+», поручитель відповідає перед кредиторами за порушення зобов`язання боржником.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

За правилами ст.ст.1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З вимог ст.526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За правилами ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч. ч.1,2 ст.553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судовим розглядом встановлено, що 28.12.2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 839/3/27/38/6-134, згідно умов якого позивач надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 276 000 доларів США, на умовах визначених договором кредиту зі сплатою процентів за користування кредиту в розмірі 12,8% з кінцевим терміном погашення 10.12.2016 року на фінансування будівництва, придбання (інвестування) житла відповідно до договору пайової участі в фінансуванні будівництва № 1-13/11 від 01.09.2006 року, що украдений між ОСОБА_1 та «Євро- Сервіс+». ОСОБА_1 зобов`язаний щомісячно до 10 числа кожного місяця згідно графіку договору погасити суму основної заборгованості.

Також за письмовим проханням відповідача ОСОБА_1 були пом`якшені умови кредитного договору на підставі додаткової угоди №7 про внесення від 01.06.2014 року до кредитного договору була установлена відсоткова ставка 5 % річних, а далі починаючи з 11.06.2016 року в розмірі 10% сплата відстрочена до сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 6886,63 доларів США здійснюється позичальником починаючи з 10.07.2016 року до кінця терміну кредитування згідно з графіком погашення кредиту, який є додатком до угоди про внесення змін.

Встановлено, що для забезпечення виконання умов кредитного договору були укладені наступні договори поруки: 11.06.2014 року договір поруки № 839М01-ПОР/1 з ОСОБА_3 11.06.2014 року договір поруки № 839М01-ПОР/2 з ОСОБА_2 28.10.2006 року договір поруки № 839/4/27/38/6-313 з ТОВ «Євро- Сервіс+».

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 25.02.2016 року сума заборгованості складає: 204 789,81 доларів США., а саме прострочена заборгованість з повернення кредиту 183916,19 доларів США, заборгованість зі сплати процентів 20873,62 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 2500,30 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2274,63 доларів США.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Євро-Сервіс+» мали розглядатись у порядку господарського судочинства, колегією суддів не приймаються виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим є пред`явлення позову до кількох відповідачів стосовно стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та з кількох поручителів, якщо останні не є солідарними боржниками між собою.

Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх. За умови розгляду такого спору в межах однієї справи одним судом гарантується ефективний захист прав та інтересів позивача, що вплине, зокрема, на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (касаційне провадження № 14-40цс18).

Отже, у випадку об`єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов`язання.

Тобто якщо позичальником є фізична особа, а поручителем юридична особа, то такий спір розглядається за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене колегія судів вважає, що підстав для закриття провадження у справі в зв`язку з тим, що позовні вимоги до ТОВ «Євро- Сервіс +» підлягають розгляду в господарському суді, не має.

Не приймаються колегією суддів доводи апелянта стосовно того, що ТОВ «Євро- Сервіс +» не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Так, із матеріалів справи вбачається, що справа призначалась до розгляду не одноразово. Повістки на адресу ТОВ «Євро- Сервіс +» направлялись та були отримані на 19.01.2017 року(а.с.47 т.2), на 05.04.2017 року (а.с.60 т.2), на 02.11.2017 року (а.с.99 т.2), на 06.12.2017 року (а.с.106 т.2). Крім того, ТОВ «Євро- Сервіс +» 15.11.2016 року та 03.04.2017 року подавались апеляційні скарги на ухвалу суду від 31 березня 2016 року про відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що апелянт був обізнаний про рух справи.

Також не приймаються колегією суддів доводи апелянта стосовно того, що ТОВ «Євро- Сервіс +» постановою господарського суду Харківської області від 24.09.2018 року визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, а тому справа підлягає розгляду у господарському суді, оскільки до суду Банком позов подано у березні 2016 році, рішення суду про стягнення заборгованості ухвалено у грудні 2017 року, юридичну особу ліквідовано та визнано зобов`язання припиненим у вересні 2018 року, тобто, після ухвалення рішення про стягнення заборгованості з поручителів.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Сервіс+» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 вересня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко