П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Київ

Справа № 757/74450/17ц

Провадження: № 22-ц/824/2245/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 8 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Цокол Л.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача шляхом стягнення незаконно утриманих коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача незаконно списані грошові кошти у розмірі 14190,06 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 8 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано дії ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення коштів, які надходили(зараховувались) на зарплатну картку/рахунок НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1 у період з 01.04.2017 по 16.03.2018 неправомірними.

Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 незаконно утримані кошти із заробітної плати в сумі 14 190, 01 грн. та зарахувати їх на картку/рахунок НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1 в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах АТ КБ «Приват Банк» подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального тапроцесуального права, просила рішення Печерського районного суду міста Києва від 8 червня 2018 року скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що банк правомірно здійснив списання коштів з іншого рахунку ОСОБА_1 у зазначені дати з метою погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору, укладеного сторонами 06 лютого 2007 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року відкритоапеляційнепровадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_1 не давав згоду на списання коштів з його рахунку, рішення суду з цього приводу не ухвалювалось. Разом з тим, стягнення з ОСОБА_1 відсотків, пені та штрафів у зв'язку з нібито невиконанням ним умов кредитного договору є неправомірним, оскільки зі спливом строку кредитування припиняється право позикодавця нараховувати проценти, штрафи, пені за кредитом. Крім того, відповідач не має правових підстав вимагати повернення споживчого кредиту, оскільки строк давності останнього минув 6 червня 2010 року.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України та ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про визнання дій АТ КБ «Приват Банк» щодо стягнення коштів, які надходили на зарплатну картку ОСОБА_1 неправомірними, суд першої інстанції виходив із того, що АТ КБ «Приват Банк» на мав правових підстав стягувати кошти з рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором без його згоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Конституція України (стаття 41) та Цивільний кодекс України (стаття 321) гарантують непорушність права власності.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1074 ЦК України визначено що, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що Банк не може списувати грошові кошти з рахунка клієнта без його розпорядження, крім випадків - наявності рішення суду про таке стягнення, встановлення такого права законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Як убачається з матеріалів справи, 6 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір № K2XRFB02540103., відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитні кошти у сумі 779,00 грн. на строк з 06.02.2007 по 06.08.2007 включно.

Пунктом 3.2.5 Умов надання кредиту передбачено, що позичальник доручає банку списувати кошти з усіх свої поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання).

ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, мотивував свої вимоги тим, що відповідачем неправомірно та незаконно здійснено списання грошових коштів із зарплатної картки позивача на зарахування заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 939,64 грн., оскільки розпорядження про списання грошових коштів позивач не надавав та відсутнє рішення суду про примусове стягнення заборгованості, окрім цього, сплив строк позовної давності, з якого породжується право вимоги відповідача.

За інформацією банку, дане списання було здійснено у зв'язку із заборгованістю за кредитним договором № K2XRFB02540103 від 06.02.2007 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення незаконно утриманих коштів з тих підстав, що строк давності за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват Банк» минув, а тому списання коштів АТ КБ «Приват Банк» з зарплатного рахунку позивача є неправомірним.

Відповідно до п. 5.5 Умов надання кредиту фізичним особам термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним кредитним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитним договором було вчинено 04 жовтня 2007 року ( а.с.73).

Станом на 26.03.2018 заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погашена і становить 26922,82 грн.

Матеріали справи свідчать, що із зарплатної банківської картки ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по березень 2018 року, АТ КБ «Приватбанк» в одноособовому порядку були списані кошти в розмірі 14190,06 грн.

За період з 2012 року по 2017 рік АТ КБ «Приватбанк» будь-яких вимог до позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами не висував, у встановленому законом порядку до суду не звертався, а лише у 2017 році відповідач почав у примусовому порядку списувати кошти за договором, дія якого закінчилась.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що строк дії договору, який уклав позивач з Банком сплив ще у лютому 2012 року і оскільки Банк протягом 5 років не звертався до суду з приводу стягнення з позивача грошей за вказаними кредитними договорами такі договори можуть бути виконані позивачем або добровільно, або на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене та те, що банк продовжує списувати кошти з карткового рахунку позивача за кредитним договором, строк дії якого закінчено, та без його згоди, колегія суддів вважає висновок суду про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 списаних коштів в розмірі 14190,06 грн. правильним та таким, що грунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції беззаперечновстановлено порушення прав позивача, а відповідачем, в свою чергу, такі висновки суду не спростовані.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 8 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль