Справа № 471/492/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Кологривої Т.М.

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи - Братська державна нотаріальна контора Миколаївської області, ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Братського районного суду Миколаївської області з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого в с. Новокостянтинівка Братського району Миколаївської області та земельної ділянки площею 6.9003 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області. Вона та ОСОБА_5 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 Однак ОСОБА_5 відмовилася від свого права на спадкування, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Тому вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , так як з 2011 року опікувалася над ОСОБА_5 , оскільки остання постійно хворіла, а з 2013 року вони проживали разом, вели спільне господарство, вона допомагала їй здійснити оформлення спадщини після смерті її батька. Також вона здійснила поховання ОСОБА_4 після її смерті. Посилаючись на викладене, прохала встановити факт її проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з березня 2013 року по 14 грудня 2018 року.

Розпорядженням в.о. голови Братського районного суду Миколаївської області від 12 липня 2019 року справу було передано до Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року до участі в справі було залучено ОСОБА_3 в якості заінтересованої особи.

У судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала, пояснила, що мати померлої ОСОБА_4 доводилася їй хрещеною матір`ю. Будинок її батьків завалився, тому через відсутність житла їй довелося проживати разом з нею та її чоловіком.

Представник заінтересованої особи - Братської державної нотаріальної контори Миколаївської області у судове засідання не з`явилася, пояснень по справі не подала.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій прохала розглядати справи в її відсутність, проти задоволення вимог не заперечувала.

Вислухавши думки учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 у с.Новостянтинівка Братського району Миколаївської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 08 січня 2019 року виконавчим комітетом Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого в с. Новокостянтинівка Братського району Миколаївської області та земельної ділянки площею 6.9003 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 жовтня 2018 року державним нотаріусом Братської державної нотаріальної контори Миколаївської області.

Спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав її померлому батьку ОСОБА_6 , ОСОБА_4 за свого життя належним чином не оформила, про що свідчить лист Братської державної нотаріальної контори від 21 листопада 2017 року за № 1129/02-14.

Після смерті ОСОБА_4 Братською державною нотаріальної конторою була заведена спадкова справа № 11/2019. Із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 , заяву про відмову від прийняття спадщини подала ОСОБА_7 .

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1220, ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною третьої ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що обставинами, які свідчать про прийняття спадщини є постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подача у встановлений строк спадкоємцем, який не проживав зі спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Відповідно до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, але діяла на час виникнення спірних правовідносин) доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Згідно із ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із п. 6 рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Як вбачається з копії паспорту заявника ОСОБА_1 , остання з 10 квітня 1988 року є зареєстрованою в с.Новокостянтинівка Братського району Миколаївської області.

Як видно з довідки Новокостянтинівської сільської ради від 27 червня 2019 року за № 526 ОСОБА_4 з 25 травня 2017 року по 13 вересня 2018 року була зареєстрована по АДРЕСА_2 , однак фактично за вказаною адресою не проживала.

З довідки Новокостянтинівської сільської ради від 05 лютого 2019 року за № 142 вбачається, що ОСОБА_4 з 13 вересня 2018 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Крім неї, у цьому будинку були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Як вбачається із змісту довіреностей від 13 жовтня 2018 року, 02 листопада 2018 року, 08 грудня 2016 року ОСОБА_4 уповноважувала ОСОБА_1 бути її представником з питань оформлення спадкових прав на майно, укладати договори оренди земельної ділянки, отримувати орендну плату.

Факт спільного проживання заявника разом з спадкодавцем з 2013 року по день її смерті також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , допитаних у судовому засіданні, які є сусідами та односельчанами заявника, а також показаннями свідка ОСОБА_11 , який є чоловіком заявника.

Із пояснень вказаних свідків вбачається, що ОСОБА_4 з березня 2013 року проживала разом з заявником ОСОБА_1 в одному будинку. ОСОБА_4 сприймали як сестру заявника, оскільки мати покійної була хрещеною матір`ю заявника. Померла ніде не працювала, однак по черзі, а то і разом з заявником кормила птицю, прала, готувала їсти, прибирала у будинку, обробляла город. Разом у 2014 році вони проводили ремонт у будинку. На отримані як орендну плату за землю кошти ОСОБА_4 і на кошти від пенсії чоловіка заявника вони придбали телевізор покійній. Зерном, яке видавалось покійній як орендну плату, вони кормили птицю, яку разом всі вживали у їжу та продавали.

Вказані обставини свідчать про те, що заявник та спадкодавець ОСОБА_4 мали взаємні права та обов`язки, спільні заощадження, спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, покупки, ремонт у будинку та спільно харчувалися.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та є такими, що дозволяють встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_1 у період з березня 2013 року по 14 грудня 2018 року.

У зв`язку з наявністю підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю подана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщинизадовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_1 у період з березня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 грудня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 11 грудня 2019 року.

Суддя Т.М.Кологрива