Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа №234/19980/15-ц

провадження № 61- 6760св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Сімоненко В.М.,

суддів -Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Мартєва С. Ю., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Літовки В.В., та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року, постановлену у складі колегії суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог послалося на те, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір б/н від 21 квітня 2011 року, за яким остання отримала зарплатну картку з кредитним лімітом у розмірі 6400 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписанням договору ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідач порушила умови договору, своєчасно не погасила заборгованість та не сплатила відсотки за користування, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 31 жовтня 2015 року в сумі 20469,34 грн, із яких: 6399, 91 грн- заборгованість за кредитом, 11154,99 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1463,52 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, 500грн. - штраф (фіксована частина), 950,92 грн - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Краматорського міського суду від 13 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 6399,91 грн- заборгованість за кредитним договором; 11154,99 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, загальну суму 17554,90 грн станом на 31 жовтня 2015 року та судовий збір . В іншій частині відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наявні підстави для стягнення тіла кредиту та відсотків, а також відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, оскільки ні в заяві позичальника, ні в Умовах та правилах надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010року, не міститься вимог про нарахування пені та комісії саме за користування кредитом та умов її нарахування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд скасувати оскаржувані судові рішення , а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 234/19980/15-ц з Краматорського міського суду Донецької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу № 234/19980/15-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справа була призначена до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення в частині стягнення процентів є незаконними, оскільки судами не було прийнято до уваги те, що проценти нараховані не з тіла кредиту, а з суми тіла кредиту, штрафів та процентів за наступний період.

Судами не прийнято до уваги те, що письмовий договір, а саме Заява-анкета на отримання кредитної карти оформлена не була, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання такого договору недійсним.

ОСОБА_1 зазначає, що співробітник банку не повідомила їй про те, що буде вручена кредитна картка. Яка вже була активована робітником банку, а тому відмовитись від кредиту ОСОБА_1 була позбавлена можливості.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 21 квітня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву № 213113212 про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк». Ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, відповідач виявила бажання отримати заробітну картку з кредитним лімітом (а.с.7).

Відповідно до довідки про кредитування кредитки №212123478 ОСОБА_1 погодилась з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN0661.

ОСОБА_1 не заперечувала отримання кредитної картки «Універсальна» та користування нею.

Відповідно довідки-розрахунку загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 31 жовтня 2015 року становить - 20469, 34 грн, яка складається: 6399,91 грн - заборгованість за кредитом; 11154, 99 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1463,52 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штраф ( фіксована частина); 950,92 грн штраф (процентна складова) ( а.с. 4-6).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наявні підстави для стягнення тіла кредиту та відсотків, а також відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, оскільки ні в заяві позичальника, ні в Умовах та правилах надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010року, не міститься вимог про нарахування пені та комісії саме за користування кредитом та умов її нарахування.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаними висновками суду з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Доводи касаційної скарги відносно того, що судові рішення в частині стягнення процентів є незаконним, оскільки судами не було прийнято до уваги те, що проценти нараховані не з тіла кредиту, а з суми тіла кредиту, штрафів та процентів за наступний період, частково заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 21 квітня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву № 213113212 про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк». Ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, відповідач виявила бажання отримати заробітну картку з кредитним лімітом.

ОСОБА_1 під підпис було ознайомлено про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN0661, в якому сторони погодили базову проценту ставку 2,5 % в місяць ( а.с.8).

Матеріали справи не містять копії вказаного кредитного договору SAMDN0661.

Проте, судами встановлено, що ОСОБА_1 не заперечувала отримання кредитної картки «Універсальна» та користування нею.

Окрім того, рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції ОСОБА_1 оскаржувала тільки в частині неправильного нарахування відсотків.

Відповідач порушила умови договору, своєчасно не погасила заборгованість та не сплатила відсотки за користування, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 31 жовтня 2015 року.

Таким чином, судами при задоволення позовних вимог Банку в частині стягнення заборгованості по процентам за користуванням кредиту, вірно було враховано те, що сторонами було погоджено проценту ставку, яка складає 30,00 % на рік, тому були наявні підстави для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 21 квітня 2011 року по 31 серпня 2014 року.

Однак, з розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2015 року процентна ставка, яка застосовувалась Банком до простроченої заборгованості за кредитом змінювалась з 34,80% річних до 43,20 % річних.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Банк при визначенні розрахунку заборгованості посилався на Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», витяг яких міститься в матеріалах справи ( а.с.9-22).

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов Банк має право проводити зміну Тарифів а також інших Умов обслуговування рахунків.

Однак, доказів про те, що ОСОБА_1 було ознайомлено та підписано нею дані Умови, Банком суду надано не було, а тому відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, такі Умови не є складовою кредитного договору SAMDN0661.

Враховуючи викладене, у Банка відсутні підстави для застосування збільшеної процентної ставки до простроченої заборгованості за кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2015 року у розмірі від 34,80% річних до 43,20 % річних, відповідно у суду першої та апеляційної інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення вказаного розміру процентів за прострочення заборгованості за кредитом.

В дійсності розмір заборгованості по процентам за прострочення заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 21 квітня 2011 року по 31 жовтня 2015 року становить 8810,54 грн ( 6399,91 грн (заборгованість за тілом кредиту) * 30% (базова процентна ставка): 360 днів * 1652 (кількість днів, за яку нараховується заборгованість).

Стосовно тверджень ОСОБА_1 відносно того, що проценти були нараховані Банком не тільки на тіло кредиту, а й на застосовані штрафи не заслуговують на увагу, оскільки в підтвердження вказаного ОСОБА_1 судам не було надано розрахунку, який би свідчив про це порушення, тому таке твердження є припущенням, а доказування на припущеннях будуватись не може.

Таким чином, доводи касаційної скарги відносно того, що судами не прийнято до уваги те, що письмовий договір, а саме Заява-анкета на отримання кредитної карти оформлена не була, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання такого договору недійсним не заслуговують на увагу, оскільки судами встановлено , що ОСОБА_1 не заперечувала про отримання кредитної картки «Універсальна» та користування нею, а також доказів того, що вказаний кредитний договір визнано недійсним, матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги відносно того, що співробітник банку не повідомила ОСОБА_1 про те, що їй буде вручена кредитна картка, яка вже була активована робітником банку, а тому відмовитись від кредиту ОСОБА_1 була позбавлена можливості не заслуговують на увагу, оскільки судами було встановлено те, що ОСОБА_1 тривалий час користувалась вказаним кредитом .

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційних скарг

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року, а саме викласти абзац другий рішення суду першої інстанції у такій редакції - стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором станом на 31 жовтня 2015 року у загальній сумі 15 210,45 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 6399,91 грн та заборгованості по процентах за користування кредитом - 8 810, 54 грн .

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає, що з ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесений нею судовий збір при зверненні до суду з касаційною скаргою у розмірі пропорційно задоволеним вимогам касаційної скарги ( 22%) у розмірі 321 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року в частині стягнення заборгованості по процентах за користування змінити .

Абзац другий рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року викласти у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 31 жовтня 2015 року у загальній сумі 15 210,45 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 6399,91 грн та заборгованості по процентах за користування кредитом - 8 810, 54 грн .

В іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 321 гривні.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. М. Штелик