"24" січня 2019 р. Справа № 363/3234/17
УХВАЛА

24 січня 2019 року суддя Вишгородський районний суд Київської області ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до предявлення зустрічної позовної заяви,

встановив:

представник заявника звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, оскільки вони мають намір подати зустрічну позовну заяву по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В поданій заяві про забезпечення позову представник позивача просить накласти арешт на автомобіль «NISSAN JUKE», 2011 року випуску, д.н.з АА 1991 МР. На обґрунтування заяви зазначив, що автомобіль придбано в березні 2013 року, тобто в шлюбі позивача та відповідачки. Місцезнаходження автомобіля невідоме, оскільки на даний час його розшукує поліція. Позивач в своєму позові вказаний автомобіль не зазначив, з чим вони категорично не погоджуються. Тому, щоб захистити себе від недобросовісної поведінки ОСОБА_3 представник відповідачки просить накласти арешт на вказаний автомобіль.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦК України разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен предявити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Згідно розяснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може на будь-якій стадії розгляду справи забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. За ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

При вирішенні даної справи суд виходить з того, що правовий інститут забезпечення позову не може вирішувати усі правовідносини між сторонами або захищати усі без виключення права сторін від їх можливого порушення. Єдиною метою для забезпечення позову є не захист усіх прав і інтересів сторін, а виключно забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, за таких умов забезпечення позову застосовується у разі потенційного ризику неможливості виконання рішення суду, в незалежності від волі боржника. В даному випадку наявність такого ризику не доведено, а тому підстав для забезпечення позову не встановлено.

В заяві не визначено предмет, підстави майбутнього позову, з яким має намір звернутися ОСОБА_2, а також спосіб поділу спірного майна в розумінні вимог ст. 71 СК України.

За таких обставин суд не може дійти висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль, а також висновку, що такий арешт слугуватиме меті передбаченій ч. 2 ст. 149 ЦПКм України.

Крім того правовий статус зазначеного автомобіля на даний час не визначений.

Тому підстав вважати, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення про задоволення позову у суду немає.

Відтак, враховуючи характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів, суд на даний час не може дійти висновку про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, а тому заява про це задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-154, 260 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя