Справа № 462/887/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

за участю: секретаря судових засідань - ОСОБА_2,

представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4О

відповідачки - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту постійного проживання однією сімєю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкування в порядку четвертої черги за законом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 однією сімєю, починаючи з 2005 року і до дня їх смерті, 14.06.2017 р. та визнання права на спадкування після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в порядку четвертої черги за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 червня 2017 року померли ОСОБА_10 та її син ОСОБА_11 Внаслідок смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок №49 по вул. Чупринки (нині- Люби ОСОБА_12) в м. Львові, який належав їй на підставі свідоцтва про право власності від 04 травня 1998 року, виданого на підставі наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста №1610/169-07 від 10 квітня 1998 року. Оскільки на випадок своєї смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заповіту не залишили, то спадкування має здійснюватися за законом після кожного з них окремо. Після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, як спадкоємці пятої черги за законом, однак не можуть документально підтвердити свої родинні стосунки зі спадкодавцями. Вказує, що він має право на спадкування після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки з 2005 року він постійно проживав зі спадкодавцями, в їхніх стосунках були присутні всі складові, що перелічені в ч. 2 ст. 3 СК України, а саме: спільний побут, взаємні права та обовязки, ведення спільного господарства, спільний бюджет. Нотаріус самостійно не може встановити факт його проживання однією сімєю зі спадкодавцями та видати йому свідоцтво про право на спадщину, а тому він змушений звернутись до суду з даним позовом.

З огляду на наведене, просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 однією сімєю з ОСОБА_10, починаючи з 2005 року і до дня її смерті 14 червня 2017 року; визнати за ОСОБА_6 право на спадкування після смерті ОСОБА_10 в порядку четвертої черги за законом; встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 однією сімєю з ОСОБА_11, починаючи з 2005 року і до дня його смерті 14 червня 2017 року; визнати за ОСОБА_6 право на спадкування після смерті ОСОБА_11 в порядку четвертої черги за законом; судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

02 квітня 2018 року на адресу суду надійшов спільний відзив на позов відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначають, що позивач ОСОБА_6 не входить до числа спадкоємців четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11, оскільки він був одружений й досі перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 Фактично постійним місцем проживання позивача є квартира АДРЕСА_1, де він і зареєстрований. За вказаною адресою ОСОБА_6 одержував пенсію та медичну допомогу, поштову кореспонденцію, сплачував комунальні послуги. На думку відповідачів, спадкодавець ОСОБА_10 не була одинокою, проживала з сином, не хворіла, не потребувала опіки чи догляду, а тому в неї не було необхідності проживати однією сімєю з позивачем. Крім того, доводи позивача, наведені в позовній заяві, не узгоджуються з його показами, наданими в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні по факту виявлення трупа ОСОБА_10 (ч.1 ст. 115 КК України), згідно яких він лише періодично приходив до ОСОБА_10, а не жив з нею однією сімєю. На підставі наведеного, відповідачі просять в позові відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 вересня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, вирішено клопотання сторони позивача про виклик та допит свідків, ухвалено викликати та допитати в якості свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6, за його згодою, допитаний як свідок підтримав позовні вимоги та дав суду показання про те, що покійна ОСОБА_10 була його доброю знайомою, доказів того, що вони були родичами немає. Ще за радянських часів, коли остання зводила будинок за адресою: м. Львів, вул. Л.Гайовської (тоді вул. Чупринки), 49, він допомагав їй при будівництві, надавав за власний кошт будівельні матеріали, встановлював вікна, двері, підлогу в будинку. В подальшому він часто навідував ОСОБА_10, яка після смерті її чоловіка залишилась проживати зі своїм сином ОСОБА_11 та матірю, постійно допомагав їм по господарству, в тому числі обробляти город. Конкретно не вказуючи дату початку його спільного проживання однією сімєю зі спадкодавцями, позивач зазначає, що такі обставини настали десь з 2012 року та повязує такий факт з тим, що в нього погіршилися стосунки з дружиною внаслідок її захворювання. Постійно проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 він став, в тому числі, на прохання ОСОБА_10, оскільки вона боялася сина, який мав певні психічні відхилення та міг поводитись агресивно по відношенню до неї. Також зазначив, що він фактично проживав в літній кухні, яка розміщена на подвірї домогосподарства за вищевказаною адресою. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживали в будинку, до якого він самостійно не ходив, бо ОСОБА_11 там закривався. Під час спільного проживання вони разом вправлялись по господарству, обробляли город. Також він там займався бджільництвом, оскільки утримував пасіку, тримав курей. Комунальні послуги сплачувала ОСОБА_10, але він міг надавати власні кошти на такі витрати. До своєї дружини він регулярно навідувався, привозив овочі. Пригадуючи трагічні події дня смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11, позивач пояснив, що в той день він не був присутній в будинку, оскільки поїхав в Рясне, що відбувалось між ОСОБА_10 та її сином йому невідомо. Про смерть ОСОБА_10 йому повідомили по телефону і він відразу поїхав на місце події, де, на час його прибуття, вже зібралось багато людей, була поліція. Деякий час не могли знайти ОСОБА_11, однак, згодом виявили його повішеним на горищі. Крім того, ОСОБА_6 в суді заявив, що слідчому під час допиту надав неправдиві показання, зокрема, що впродовж останніх 25 років він проживає за місцем реєстрації в м. Львові по вул. Величковського, 36/21, разом зі своєю дружиною ОСОБА_13 До дня виявлення трупа ОСОБА_10 14 червня 2017 року він не бачив останню впродовж трьох днів, оскільки самостійно він до домівки ОСОБА_10 не заходив, а будучи поряд з будинком ні її, ні ОСОБА_11 він не бачив. Характеризуючи померлу ОСОБА_10, зазначив, що вона була дуже скритною, замкнутою, однак жалілась на сина, який зловживав алкоголем, мав психічні вади, ніде не працював, фактично вони двоє жили на пенсію ОСОБА_10. Були випадки, що він і раніше по кілька день не бачив ОСОБА_10, але звертав увагу, що робота по господарству робиться: город був пополений, кури доглянуті. Зазначив, що на той час, в силу обставин, був дуже схвильований та злякався, тому й надав неправдиві показання, при цьому пояснив, що жодного тиску з боку органів досудового розслідування на нього не вчинялося, показання надавав добровільно.

Представники позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожен зокрема, в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі з підстав, що зазначені в позовній заяві, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, заявою від 06 серпня 2018 року просить дану справу розглядати без її участі (а.с.124).

Відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленою про судовий розгляд даної справи, до суду не зявилась, матеріали справи містить заяву ОСОБА_5 про розгляд справи без її участі (а.с.108). При цьому відповідач ОСОБА_5 зявилася в судове засідання 23.01.2019 р. та заявила, що ні на що не претендує, від участі в судових дебатах відмовилася.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, заявою від 06 серпня 2018 року його представник за довіреністю ОСОБА_19 просить розгляд справи здійснювати без участі відповідача ОСОБА_8 (а.с.111).

Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання також не зявився, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, заявою від 06 серпня 2018 року її представник за довіреністю ОСОБА_20 просить справу розглядати за відсутності відповідача ОСОБА_9 (а.с.109).

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, в тому числі матеріали спадкових справ після смерті ОСОБА_10І та ОСОБА_11, матеріали кримінального провадження № 0002508 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за підозрою ОСОБА_11, оцінивши їх у сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 йому необхідно з метою отримання права на спадкування після смерті останніх як спадкоємцю четвертої черги спадкування за законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи суд встановив, що 14 червня 2017 року померла ОСОБА_10, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №469690, виданого 15 червня 2017 року Залізничним районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.12).

Крім того, з копії свідоцтва про смерть серії І-СГ №469689, виданого 15 червня 2017 року Залізничним районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, встановлено, що 14 червня 2017 року помер ОСОБА_11 (а.с.13).

На випадок своєї смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заповіту не залишили, а тому в даному випадку спадкування здійснюється за законом після кожного з них окремо.

До складу спадкового майна ОСОБА_10 входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Чупринки, 49. Право власності ОСОБА_10 на вказаний житловий будинок підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого їй на підставі наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста №1610/169-07 від 10 квітня 1998 року (а.с.23).

Відповідно з ухвалою №1106 13-тої сесії 3-го скликання Львівської міської ради від 21 червня 2001 року Про найменування та перейменування вулиць у місті Львові вулицю Чупринки в місті Львові перейменовано на вулицю ОСОБА_12 (а.с.22).

Наявність спадкового майна після смерті ОСОБА_11 в ході розгляду справи судом не встановлено.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1 та 2 ст. 1220 ЦК України).

Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

З досліджених судом копій спадкових справ №368/2017 до майна померлої 14 червня 2017 року ОСОБА_10 та №369/2017 до майна померлого 14 червня 2017 року ОСОБА_11, заведених Пятою Львівською державною нотаріальною конторою, встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулись: позивач ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Листом №4004/02-14 від 15 грудня 2017 року Пята Львівська державна нотаріальна контора сторонам повідомила, що з метою оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 їм необхідно подати документи, що підтверджують родинні стосунки зі спадкодавцями.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За змістом пункту 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сімї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з розясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК України не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Крім того, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 розяснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Встановлено, що спадкодавці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували між собою в родинних відносинах як матір та син, постійно та спільно проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Наведені обставини підтверджуються показаннями позивача, показами допитаних при розгляді справи свідками та вбачаються зі змісту відзиву відповідачів.

З копії паспорта позивача серії НА №843806, виданого 11 червня 1998 року Залізничним РВ УМВС України у Львівській області, встановлено, що з 21 березня 1991 року місце проживання ОСОБА_6 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.62). Крім того, з копії паспорту позивача також встановлено, що він з 27 квітня 1968 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.62). Вказані обставини підтверджено позивачем в своїх показаннях.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

На підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцями позивачем надано акт №61 від 17 лютого 2018 року, складений комісією майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП Левандівка, про те, що зі слів заявника ОСОБА_6 та сусідів ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, - ОСОБА_6 дійсно проживає без реєстрації за адресою: м. Львів, вул. Люби Гайовської, 49 з 2005 року (а.с.18).

Крім того, матеріали справи містять акт комісії майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП Левандівка № 159 від 26 квітня 2018 року, який за своїм змістом є аналогічним попередньому (а.с.80).

Надаючи оцінку вказаним доказам суд зазначає, що такі можуть свідчити про фактичне перебування позивача за адресою: м. Львів, вул. Люби Гайовської, 49, проте не підтверджують та не спростовують факту його проживання однією сімєю з ОСОБА_10 та ОСОБА_11, в розумінні ст. 3 СК України, оскільки не розкривають підстав, умов проживання ОСОБА_6 за вказаною адресою чи суть його взаємостосунків зі спадкодавцями.

Досліджуючи заяву ОСОБА_6 про прийняття спадщини, яка міститься в матеріалах спадкової справи №368/2017, заведеної Пятою Львівською державною нотаріальною конторою до майна померлої 14 червня 2017 року ОСОБА_10, суд встановив, що позивач з такою заявою звернувся до нотаріальної контори наступного дня після смерті ОСОБА_10, а саме 15 червня 2017 року, в якій вказує, що 14 червня 2017 року померла його двоюрідна сестра ОСОБА_10, яка на день смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Водночас, у вказаній заяві позивач зазначає своє зареєстроване місце проживання, а саме: м. Львів, вул. Величковського, 36/21. Наведене свідчить, що позивач при зверненні до нотаріуса мав намір спадкувати майно померлої ОСОБА_10 як її родич, а не як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач стверджує, що він проживав однією сімєю зі спадкодавцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11, починаючи з 2005 року та до дня їхньої смерті, що дає йому право на спадкування як спадкоємцю четвертої черги. При цьому, в судовому засіданні, даючи показання як свідок заявив, що з 2012 року. Разом з тим, подав заяву про прийняття спадщини як спадкоємець п'ятої черги за законом, а після виникнення спору про право на спадщину між спадкоємцями п'ятої черги за законом, змінив свої показання, які давав слідчому, наведені вище, з метою отримання спадщини як спадкоємець четвертої черги за законом. При цьому пояснив, що жодного тиску з боку органів досудового розслідування на нього не вчинялося, показання надавав добровільно.

Аналізуючи свідчення позивача, суд дійшов висновку, що такі не містять фактичних даних, які б підтверджували факт його проживання з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 однією сімєю, адже вони між собою не були повязані спільним побутом, так як ОСОБА_6 проживав (перебував) відокремлено від спадкодавців в літній кухні, а ОСОБА_10 та її син проживали в будинку, куди позивач самостійно не заходив. Позивачем не розкрито суть взаємостосунків між ним та спадкодавцями, в тому числі, чи мали вони взаємні права та обовязки, в чому вони полягали, чи піклувалися вони один про одного та в чому це виявлялось, чи мали вони спільні заощадження, спільний бюджет і з чого він складався, чи здійснювали вони спільні витрати, покупки, ремонт і т.п. По суті показів позивача вбачається, що він постійно обробляв город за місцем проживання спадкодавців, користувався зібраним врожаєм овочів, утримував та доглядав пасіку.

Відтак, суд критично оцінює показання позивача, дані ним в судовому засіданні, які містять суттєві розбіжності та не узгоджуються з іншими доказами, які наявні в матеріалах справи.

Обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї спадкодавця, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Свідок ОСОБА_17, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, суду пояснив, що знає позивача десь з 2012-2013 року, бачив, що ОСОБА_6 допомагає по господарству ОСОБА_10, проживав в її домоволодінні, а саме: в літній кухні, господарював, розвів пасіку, працював на городі. Взаємостосунки між позивачем та спадкодавцями йому невідомі, оскільки на територію подвіря ОСОБА_10 він не заходив через конфліктний характер останньої. Також ОСОБА_17 повідомив, що ОСОБА_10 практично ні з ким з сусідів не спілкувалась, бо мала з ними конфлікти. Чому позивач зявився в будинковолодінні ОСОБА_10 він не цікавився, в їхні особисті відносини не вникав, а тому з даного приводу нічого повідомити не може.

Свідок ОСОБА_18, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, суду повідомила, що позивач постійно приїжджав до ОСОБА_10, допомагав їй, а останні 5 років, приблизно з 2012 року, постійно проживав там. Знає, що позивач проживав в літній кухні, бачила, що він обробляв город, про особисті стосунки сусідів вона нічого повідомити не може, бо була в конфлікті з ОСОБА_10 і ніколи до неї не ходила. На даний час ОСОБА_6 продовжує проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свідок ОСОБА_22, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8, суду повідомив, що давно знає позивача, ще з 70-х років. Його господарство межує з домогосподарством ОСОБА_10. Приблизно з 2010-2012 року ОСОБА_6 почав проживати з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Висновок про те, що позивач там проживає свідок робить з того, що щодня (зранку, в день та ввечері) бачив його на території господарства ОСОБА_10, бачив як той працює на городі, утримує пасіку. Повідомляє, що ОСОБА_6 проживав в літній кухні, тоді як ОСОБА_10 з сином проживали в будинку. Подробиці стосунків між позивачем та спадкодавцями, в тому числі щодо їхнього харчування, бюджету чи інших обставин, свідку ОСОБА_22 невідомі.

Свідок ОСОБА_14, дочка позивача ОСОБА_6, суду пояснила, що в неї з батьком хороші стосунки, з відповідачами, які є рідними братами і сестрами її батька, вона не підтримує родинних звязків. З 1991 року вона разом з батьками проживала в Рясному (АДРЕСА_2). Батько вже років 30-35 їздить до ОСОБА_10, бо має там господарство. З 2012 року батько став постійно проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки, з його слів, втомився їздити. Крім того, батько сварився з мамою, а ОСОБА_10 просила його захисту від сина. Наразі її мама проживає сама, батько її навідує. ОСОБА_10 жила з сином в хаті, нікого туди не пускала, батько жив в літній кухні, бо там були кращі умови.

Свідок ОСОБА_16, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 в суді дав показання про те, що бачив позивача, який часто приходив, допомагав по будівництву ОСОБА_10 та її сину ОСОБА_23, які проживали в ІНФОРМАЦІЯ_10. При цьому пояснив, що «він (позивач) там на місці постійно був», жив в літній кухні, працював на городі, доглядав за пасікою, пригощав його медом. В подальшому уточнив, що з 2000 року постійно проживав там, оскільки заходив на прохання ОСОБА_11 запустити котел і бачив позивача. Свідок пояснив, що думає, що позивач проживав, оскільки бачив ввімкнене світло, особисті речі, зокрема верхній одяг. Зазначив, що позивач купував ліки ОСОБА_10, продукти.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що з показань свідків неможливо встановити, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10, ОСОБА_11 проживали однією сімєю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки, що притаманно сімї.

Посилаючись на факт спільного проживання зі спадкодавцями однією сім'ю понад п'ять років, ОСОБА_6 доказів, які б підтверджували пов'язаність їх спільним побутом, наявністю взаємних прав та обов'язків, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі статі 1264 ЦК України, не надав.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання зі спадкодавцями однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцями однією сімєю та визнання права на спадкування в порядку четвертої черги за законом з слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1258, 1264, 1265 ЦК України, ст. 3 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_6 однією сімєю з ОСОБА_10, починаючи з 2005 року і до дня її смерті 14.06.2017 року, про визнання за ОСОБА_6 права на спадкування після смерті ОСОБА_10 в порядку четвертої черги за законом, про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_6 однією сімєю з ОСОБА_11, починаючи з 2005 року і до дня його смерті 14.06.2017 року, про визнання за ОСОБА_6 права на спадкування після смерті ОСОБА_11 в порядку четвертої черги за законом відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.01.2019 р.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз