ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/782/19 Справа № 201/1202/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дім страхування» про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дім страхування»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача відшкодування сум страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач послався на те, що 16 травня 2016 року сталася ДТП за участю автомобілів: «Фольскваген», під керуванням ОСОБА_3, «Опель» під керуванням ОСОБА_4, «Мазда» під керуванням ОСОБА_5 Винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_3, цивільно - правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Дім страхування». Позивач звернувся до страховика із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної майну у розмірі 61 581,73 грн., що менше вартості відновлювальних робіт. Таким чином, майно вважається знищеним. Страховик перерахував на рахунок ОСОБА_2 лише 32 909,35 грн., посилаючись на те, що вартість автомобіля «Опель» після ДТП складає 27 367,16 грн. Позивач звернувся до офісу відповідача з вказаним питанням, де йому пояснили, що експерт провів дослідження та встановив вартість утилізації майна замість оцінки вартості майна. Позивач був змушений провести додаткову експертизу, яка встановила, що вартість майна у розмірі 19 247,49 грн. Таким чином, відповідач мав сплатити позивачу страхове відшкодування у розмір 42 334,24 грн., але фактично сплатив лише 32 909,35 грн. Тому просив стягнути з відповідача на свою користь 9 424,89 грн. страхового відшкодування та судові витрати у розмірі близько 4 500 грн. (а.с.1-3).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дім страхування» про відшкодування шкоди - задоволенні частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дім страхування» () на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 9 424,89 грн., та 1 500,00 грн. понесених судових витрат, а всього 10 924, 89 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 110-116).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с. 124-131).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині слід скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції було встановлено, що водій ОСОБА_3 16 травня 2016 року о 19 годині 30 хвилини, керуючи транспортним засобом «Фольксваген», д/н НОМЕР_1, рухався в районі е/о № 93 по вул. Набережній Перемоги в м. Дніпропетровську, де відволікся від керування, в наслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Опель», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, після чого останній продовжив некерований рух вперед та здійснив наїзд на транспортний засіб «Мазда», д/н НОМЕР_3. під керуванням водія ОСОБА_5 Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, крім того тілесних ушкоджень зазнала водій ОСОБА_5

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10).

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу - автомобіля «Опель Вектра», 1992 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 9).

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 76/16А від 13 червня 2016 року, матеріальна шкода, спричинена власнику транспортного засобу «Опель Вектра», пошкодженого в результаті ДТП, складає 61 581,73 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 95 352,18 грн., що перевищує ринкову його вартість (а.с. 11 -12).

Висновком експертного дослідження № 89/17А про оцінку транспортного засобу від 26 травня 2017 року встановлено, що вартість аварійно пошкодженого автомобіля «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 19 247, 49 грн. (а.с. 16 - 22).

Звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу від 14.08.2016 року № 42/05/16 зазначено, що вартість автомобіля Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент пошкодження складає 61 441,82 грн. (а.с. 44 - 48).

Звітом про оцінку вартості утилізації транспортного засобу Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 від 14.08.2016 року № У45/05/16 визначено, що вартість утилізації складає 27 367,16 грн. (а.с. 54 - 56).

31 жовтня 2016 року відповідач сплатив ОСОБА_2 32 909,35 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 (а.с. 13), а також платіжним дорученням № 4863 від 31 жовтня 2016 року (а.с. 61).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, то позивачу має бути відшкодована відповідачем різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням сплаченого страхового відшкодування, а саме у розмірі 9424,89 грн. та витрати понесені з проведенням експертних досліджень у сумі 1500 грн.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентується ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначеною статтею передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Положення цієї норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за заподіяння шкоди.

Згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників (п. 2.2).

Відповідно до п. 7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ (пункт 7.17).

Відповідно до п. 7.18 даної Методики вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися.

При цьому пунктом 7.19 цієї ж Методики передбачено, що у разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу від 14.08.2016 року № 42/05/16 зазначено, що вартість автомобіля Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент пошкодження складає 61 441,82 грн. (а.с. 44 - 48).

Звітом про оцінку вартості утилізації транспортного засобу Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 від 14.08.2016 року № У45/05/16 визначено, що вартість утилізації складає 27 367,16 грн. (а.с. 54 - 56).

Таким чином, з урахуванням ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхове відшкодування розраховується наступним чином: 61 441,82 грн. (ринкова вартість КТЗ до ДТП) - 27 367, 16 грн. (вартість утилізації КТЗ) - 1000,00 грн. (франшиза за полісом АІ/9531421) = 33 074,66 грн.

Відповідно до платіжного доручення №4863 від 31.10.2016 року, ПАТ "Страхова компанія Дім Страхування" виплатило ОСОБА_2 відшкодування у вказаному розмірі (а.с.61).

На вище вказане суд 1 інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи вище зазначені вже встановлені фактичні обставини по справі та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дім страхування» про відшкодування шкоди.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дім страхування» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року в оскаржуваній частині - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дім страхування» про відшкодування шкоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: