печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Козлова Р.Ю., при секретарі судового засідання Іваненку С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів за минулий час, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з указаним позовом до суду, у якому просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 ( десять тисяч ) гривень щомісячно з індексацією розміру аліментів відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» до повноліття дітей, починаючи з 17 червня 2014 року.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка посилається на те, що вона та відповідач зареєстрували шлюб 15 березня 2008 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 376 від 15 березня 2008 року. Рішенням Солом`янського районно¬го суду м. Києва від 01 липня 2011 року даний шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_4 є ученицею 4 класу Крюківщинської загальноосвітньої школи, а ОСОБА_3 є учиницею 8 класу цієї ж школи. Всі витрати, пов`язані з навчанням та вихованням дітей несе лише позивачка. Як зазначила позивач, вона повинна кожного місяця оплачувати за оренду житла, в якому проживає разом з дітьми, оскіільки батьки відповідача звернулися до суду з позовом про визнання позивачки та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позивачку та її дочок було визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Позивачка вказала, що вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дітей, але їх не вистачає для повного забезпечення потреб малолітніх. У свою чергу відповідач, який є батьком дітей, не приймає участі у матеріальному їх забезпеченні всім необхідним для належного їх розвитку та виховання. При цьому, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дітям, батьком яких він є. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дітей та забезпечувати їх матеріально з огляду на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі.

Не погоджуючись із пред`явленим позовом відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що викладені у ньому обставини є неправдивими та такими, що не підтверджені належними доказами. При визначенні розміру аліментів слід врахувати наявність у відповідача трьох дітей від іншого шлюбу: а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Відповідач зазначив, що суд має враховувати також ту обставину, що на його утриманні знаходяться його непрацездатні батьки: ОСОБА_10 , 1952 року народження та ОСОБА_11 , 1957 року народження. Зокрема, матеріальної допомоги потребує батько відповідача, ОСОБА_10 , після перенесеного інсульту, що підтверджується витягом з медичної картки. Також на утриманні відповідача знаходиться його дружина, яка доглядає за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Крім того, відповідач надає матеріальну допомогу своїй дочці ОСОБА_12 , яка є студенткою навчального закладу денної форми навчання. Відповідач у своєму відзиві стверджує, що він надавав допомогу позивачці на утримання дітей і дбав про їх потреби і добробут. Зокрема протягом з 2014 року і по вересень 2017 року відповідачем та його дружиною перераховувались кошти на утримання дітей, що підтверджується копіями дублікатів квитанцій АТ «ПриватБанк». Окрім того, за домовленістю з позивачкою, відповідач надав останній 50 тисяч доларів США на придбання житла для дітей. У зв`язку з чим, відповідач у своєму відзиві частково визнає позов та не заперечує проти його задоволення, шляхом стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня пред`явлення даного позову. При цьому, відповідач заперечує проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів за минулий час, починаючи з 17 червня 2014 року, оскільки позивачкою не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів і не могла їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати.

Користуючись своїм правом, позивачка подала відповідь на відзив, в якому наполягала на обґрунтуванні свого позову та додатково зазначила, що посилання відповідача у відзиві на вказані ним обставини не можуть братись до уваги судом, оскільки не підтверджені будь-яким належними та допустимими доказами.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали пред`явлені вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача позов визнали частково, не заперечували проти задоволення позову щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня пред`явлення даного позову. Проте представники відповідача заперечували проти задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час, пославшись на недоведеність позивачкою даної вимоги.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст поданих учасниками заяв по суті позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 березня 2008 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 376 від 15 березня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6).

Від шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина позивачкою підтверджена шляхом надання суду копій свідоцтв про народження дітей (а.с. 4-5).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Як встановлено судом малолітні дочки проживають з матір`ю, що сторонами в ході розгляду справи не заперечувалось.

Відповідно до довідок виданих директором школи, ОСОБА_4 є учнем 4 класу Крюківщинської загальноосвітньої школи, а ОСОБА_3 є учнем 8 класу Крюківщинської загальноосвітньої школи (а.с. 26).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що вона і відповідач з часу розірвання шлюбу проживають окремо, однак відповідач будучи батьком дітей, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо їх утримання.

Зокрема позивачка вказує, що з червня 2017 року відповідач взагалі припинив утримувати дітей, надавати позивачці кошти для придбання продуктів харчування, одягу, предметів побуту тощо. При цьому відповідач є матеріально забезпеченою особою має постійний дохід, в тому числі й від підприємницької діяльності. Маючи невеликий дохід, позивачці важко самостійно утримувати дітей, задовольняти їх обґрунтовані потреби для фізичного життя та забезпечувати їх усім необхідним для навчання та розвитку особистих здібностей.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому ч.1 та ч. 2 ст.182 СК України законодавець передбачив, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановлено, що позивачка регулярних доходів немає та законом передбачено рівний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дочки, сина, які потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання розміру аліментів враховується також потреби особи даного віку.

Розглядаючи спір про стягнення аліментів, суд серед іншого керується положеннями ст. 182 СК України, згідно якої при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до диспозиції даної норми, до предмету доказування по даній справі входить матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, тощо.

Як зазначає у своєму відзиві відповідач, на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки: ОСОБА_10 , 1952 року народження та ОСОБА_11 , 1957 року народження. Зокрема, матеріальної допомоги потребує батько відповідача, ОСОБА_10 , після перенесеного інсульту, що підтверджується витягом з медичної картки. Також на утриманні відповідача знаходиться його дружина, яка доглядає за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Крім того, відповідач надає матеріальну допомогу своїй дочці ОСОБА_12 , яка є студенткою навчального закладу денної форми навчання. Таким чином, неможливість надання матеріальної допомоги у розмірі визначеному позивачкою зумовлена значними витратами на утримання його нової сім`ї.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що сім`я відповідача має у своїй власності наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 та квартиру по АДРЕСА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

Зокрема дружина відповідача - ОСОБА_13 на праві приватної власності володіє наступним нерухомим майно: квартирою АДРЕСА_4 , квартирою АДРЕСА_5 , житловим будинком АДРЕСА_6 житловим будинком АДРЕСА_7 квартирою АДРЕСА_8 квартирою АДРЕСА_9 житловим будинком АДРЕСА_10 .

Вказані обставини підтверджуються витягами з Реєстру речових прав, які додані до матеріалів справи.

Крім того, відповідно до облікової картки на транспортний засіб № НОМЕР_1 від 05 липня 2018 року, яка надана Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві, за дружиною відповідача значиться зареєстрованим автомобіль АА8778ТВ, Модель: TOYOTA LAND CRUISER 200, Рік випуску: 2018, Колір: Білий, Об`єм двигуна: 4461, Вага: 2585, Тип дії: Первинна реєстрація тз придбаного в торгівельній організації, який ввезено з-за кордону, Тип авто: Легковий , Тип кузова: Універсал- В .

Таким чином, посилання відповідача на те, що його літні батьки та його дружина ОСОБА_13 потребують матеріальної допомоги спростовуються вищенаведеними доказами.

Також матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідач надає матеріальну допомогу своїй дочці ОСОБА_12 , яка є студенткою навчального закладу денної форми навчання. Не доведено відповідачем й того, що вказана особа взагалі навчається та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з його боку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Даних які б свідчили про втрату ним працездатності судом в ході розгляду справи не здобуто. Окрім того, відповідачем не доведено неспроможність надавати допомогу своїм дочкам, оскільки як вбачається з матеріалів справи, протягом 2014 - 2017 років відповідач сплачував аліменти на утримання дітей. Разом з тим, істотні обставини через які в нього змінилось фінансове становище з того часу відповідач не наводить.

Оцінюючи матеріальне становище відповідача, суд надає оцінку й тій обставині, що позивачкою до матеріалів справи додано роздруківку з ітернет-сторінки з якої вбачається, що відповідачу на праві власності належить торгова марка на одяг виробника США «US ALPHA». Відповідно до даних веб-сайту US ALPHA.СОМ, на ньому пропонується для продажу одяг з доставкою по м. Києву, всій Україні, а також Росії, Білорусії та країн СНД. В ході розгляду справи, як відповідачем так його представниками вказаний доказ не спростовано.

Заперечуючи проти розміру аліментів відповідач зазначає про своє скрутне матеріальне становище і як насідок просить суд присудити до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на двох дітей, такої ж позиції протягом розгляду справи дотримувались і його представники. В той же час, як слідує зі змісту відзиву відповідача, останній посилаючись на неспроможність зі свого боку сплачувати аліменти на користь позиваки одночасно зазначив, що надав позивачці грошову суму у розмірі 50 тисяч доларів США на придбання нерухомості для дітей, що у свою чергу спростовує посилання відповідача щодо його скрутного матеріального становища.

Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 16922 /9/26-15-08-02-23 від 01 липня 2019 року, у квітні 2018 року відповідач отримав від ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 67131 грн. 61 коп. страхового відшкодування та 2285 грн. 72 коп. неустойки (штраф,пеня), джерелом отримання яких зазначено: ТОВ «НОВА ПОШТА» (а.с. 203).

Крім того, як вбачається з витягу бази даних про осіб, які перетнули державний кордон України, який витребувано та отримано судом за клопотанням представника позивачки, відповідач протягом 2014-2019 років неодноразово перетинав державний кордон України, з метою відвідування країн Західної Європи та інших країн з курортно-туристичною інфраструктурою, з проміжком перебування в них від двох до десяти днів.

На запитання представника позивачки, якою метою було відвідування відповідачем згаданих у витягу країн, представник відповідача зазначила, що витяг містить дані про різних осіб, які перетинали кордон, і вони є однофамільцями.

Оцінюючи даний доказ суд звертає увагу, що у витягу вказана інформація про перетинання відповідачем кордону в тому числі й на автомобілі своєї дружини та інших автомобілях, дані про власників яких містяться в матеріалах справи. При цьому витяг містить дані про серії та номера різних паспортів громадянина України для виїзду закордон та дані про дату та рік народження особи, яка перетнула кордон, а саме: « ОСОБА_2 », дата народження: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яка повністю співпадає з датою народження відповідача. Із вказаного слідує, що дані витягу стосуються саме відповідача, який міг пред`являти різні документи для виїзду за кордон, оскільки Закон не обмежує особу у праві мати декілька документів для виїзду за кордон та пред`являти їх при його перетині.

Будучи рівними в процесі доказування та наділеними однаковими правами щодо збирання доказів, як відповідач так і його представники не ініціювали перед судом питання щодо перевірки достовірності даних, які зазначені у витягу. Таким чином сторона відповідача не дотрималась засад змагальності у цивільному процесі і як наслідок не спростувала зазначеного доказу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей є обґрунтованою. Вирішуючи питання про їх вид та розмір, суд, оцінивши встановлені судом обставини, надані сторонами пояснення та докази, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн., що, на думку суду, є достатнім та обґрунтованим розміром для утримання відповідачем своїх дітей та, помірним для сплати відповідачем, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Також суд враховує вік дітей, їх потреби пов`язані з віком та враховує ріст споживчих цін у відповідному регіоні в якому вони проживають.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Даних які б свідчили про втрату ним працездатності судом в ході розгляду справи не здобуто. Окрім того, відповідачем не доведено неспроможність надавати допомогу своїм дітям та не наведено істотних обставини через які в нього змінилось фінансове становище з часу коли він такий обов`язок виконував.

Таким чином, суд вважає обґрунтованою до стягнення суму аліментів з урахуванням забезпечення гармонійного розвитку дітей та їх потреб.

З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до Закону до повноліття дітей, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 03 вересня 2018 року.

Разом з тим вимога позивачки про стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Ухиленням від сплати аліментів відповідача слід вважати його вину протиправну поведінку, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до нього безпосередньо або через суд з вимогою про сплату необхідної для утримання грошової суми.

Позивачкою не надано доказів того, що вона вживала будь-яких заходів щодо отримання аліментів за період вказаний нею у позовній заяві, як і не доведено факту ухилення відповідача від такого обов`язку. На противагу цьому, матеріали справи містять дублікати квитанцій АТ «ПриватБанк», згідно яких відповідач протягом 2014 - 2017 років періодично сплачував аліменти на утримання дітей ( а.с. 130-156).

Що стосується періоду з 2017 року по день звернення до суду з даним позовом, в матеріалах справи містяться дані про те, що 17 червня 2014 року позивач зверталася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 2 500 грн. щомісячно з 17 червня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

В свою чергу відповідач у встановленому законом порядку звернувся до суду із заявою про перегляд даного заочного рішення суду, яке ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року було скасовано з призначенням справи до розгляду в загальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, у подальшому ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 було залишено судом без розгляду за заявою самої позивачки.

Даних про те, що позивачка між періодом після залишення її попереднього позову без розгляду і до пред`явлення до суду даного позову вжила заходів щодо отримання від відповідача аліментів, суду не надано.

Посилання позивачки на те, що між ними з відповідачем існувала усна домовленість щодо добровільного надання відповідачем матеріальної допомоги за умови якщо позивачка не буде звертатись до суду з відповідним позовом суд до уваги не приймає, оскільки позивач протягом вказаного періоду самостійно обрала позицію очікування добровільного виконання з боку відповідача, при цьому не вчиняла будь-яких дій спрямованих на реальне настання позитивних для неї наслідків.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині у зв`язку з недоведеністю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 80, 84, 180, 181, 182, 183, 184, 191 СК України, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів за минулий час - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Київ, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_11 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_12 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень щомісячно з подальшою індексацією до повноліття дітей, починаючи з 03 вересня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Київ, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_11 в дохід держави судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Київ, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_11 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_12 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення суду складено 26 серпня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя