Дата документу 09.12.2019
Справа № 937/7139/19
Провадження № 2/937/3305/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Прозорової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку зі смертю гр. ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будов і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 15 серпня 2019 р. вона, ОСОБА_1 , яка є донькою померлої ОСОБА_4 і яка на час смерті ОСОБА_4 мешкала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднова О.А. з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану частку житлового будинку. Але у зв`язку із відсутністю реєстрації у встановленому законом порядку права власності на житловий будинок у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено. Тому вона просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку спадкування за законом право власності на 23/50 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Мелітопольської міської ради Запорізької області не з`явився, але надав заяви про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

В судове засідання треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, пояснень щодо позову не надано.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 14.10.1996р., актовий запис № 1901 (а.с.6, 16).

Після смерті гр. ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 23/50 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будов і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.1990р. (а.с.7-8).

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , як донька померлої ОСОБА_4 , звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднова О.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно постанови нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднова О.А. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку із відсутністю реєстрації у встановленому законом порядку права власності на житловий будинок (а.с.9).

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так, згідно довідки голови квартального комітету від 19.08.2019 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 1992 року і по дату смерті ОСОБА_4 (а.с.11).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до вимог статті 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) я є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст.549 ЦК України спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до абзацу 3 частини другої ст.331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Так державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Дана позиція висвітлена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, з заявою про відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не звертався, на даний час вона у зв`язку із втратою оригіналів документів не має можливості надати необхідні правовстановлюючі документи для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, однак має бажання прийняти спадщину, проживала разом із спадкодавцем на день її смерті, відповідач проти задоволення позову не заперечує, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно за законом.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1270 ЦК України, суд, Пленумом ВСУ, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (і.н. НОМЕР_2 ) яка мешкає: АДРЕСА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 23/50 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко