Справа №751/5760/18
Провадження №2/751/113/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Клименко К.Є.

за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просить виселити відповідачів з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.07.2012 року, позивач ОСОБА_1 набула право власності на будинок АДРЕСА_1. В будинку також зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як невістка та онука, проте, на сьогоднішній день, вони не є членами її сім'ї та не сплачують комунальні послуги. Крім того, відповідачі створюють їй перешкоди у розпорядженні власністю. В частині будинку, де мешкають відповідачі, знаходиться газовий котел, лічильники на світло та на водопостачання, але відповідачі не допускають її до газового котла та лічильників, що унеможливлює її користування належним їй будинком, постійно погрожують фізичною розправою. З цього приводу вона була змушена звертатись зі скаргами до дільничного інспектора. Тому вона вимушена звернутись з позовом про виселення, посилаючись на положення ст. 116, 157 ЖК Української РСР.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Показала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. Крім неї у будинку зареєстровані відповідачі та її син ОСОБА_5 Після розлучення з відповідачкою ОСОБА_3 її син у будинку не проживає, а винаймає інше житло, оскільки з ОСОБА_3 у нього неприязні стосунки. Приміщення будинку, де проживають вона та відповідачі є відокремленими одне від одного, мають різні входи. В тій частині будинку, де проживають відповідачі, знаходиться газовий котел та лічильники на воду та світло, однак, вона доступу до них не має. З колишньою невісткою ОСОБА_3 у неї склались неприязні стосунки, у них виникають сварки, вона її ображає, погрожує, в зв'язку з чим позивачка неодноразово зверталась до дільничного інспектора. Однак, до відповідальності ніхто не притягувався. Оплату комунальних послуг позивач здійснює самостійно, сама купувала дрова, відповідачі їй не допомагають. Доповнила, що підтверджень того, що відповідачі систематично руйнують або псують майно, у неї не має, однак, проживання разом з відповідачами є неможливим та бажає їх виселити зі свого будинку, оскільки хоче, щоб син проживав разом з нею, а не колишня невістка.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, відповідно до наданого відзиву на позовну заяву. Показала, що проживає у спірному будинку після укладення в 1992 році шлюбу з сином позивача ОСОБА_5, разом із дочкою ОСОБА_4 зареєстрована у будинку з 1995 року. С самого початку так склалось, що батьки її колишнього чоловіка проживали в одній частині будинку, а вони з чоловіком та дочкою - в іншій, тобто проживають в різних відокремлених жилих приміщеннях. У позивачки є ключі від їхньої частини будинку, ніяких перешкод у користуванні будинком вони (відповідачі) позивачці не чинять, ніяким чином майно не псують, разом з позивачкою сплачують за комунальні послуги, передають гроші особисто позивачці, дбають про будинок по мірі своїх можливостей. Між нею та позивачкою почались конфлікти, коли її чоловік ОСОБА_5 у 2017 році пішов до іншої жінки, та вони розірвали шлюб. Після того позивачка не бажає, щоб вони разом з дочкою проживали у її будинку, без будь-якого приводу викликає поліцію та скаржиться. Були такі випадки, що свекруха викликала поліцію, оскільки побачила відкриту кватирку у їхній половині будинку. Крім того, вона (ОСОБА_3.) працює страховим агентом, і до неї додому приходив сторонній чоловік, щоб застрахувати автомобіль, свекрусі це не сподобалась та вона викликала поліцію. Жодного разу вона до відповідальності не притягувалась, протоколи про адміністративні правопорушення щодо неї або її дочки не складались. Будинок в с.Киїнка, що їй належить є непридатним для проживання, там навіть немає водопостачання, іншого житла вони не мають. Просила у задоволенні позову

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, в обґрунтування заперечень підтримала доводи наведені відповідачкою ОСОБА_3 Показала, що ОСОБА_1 її рідна бабуся, відносини з нею добрі, вона особисто з бабусею не свариться та передавала бабусі гроші на сплату комунальних послуг, неприязних відносин між нею та позивачкою немає. Зауважила, що іншого житла, крім будинку АДРЕСА_1 у неї немає.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у судовому засіданні просила відмовити у позові, посилаючись на доводи наведені у відзиві на позовну заяву. Вказала, що відповідачі вселились у спірний будинок за згодою власника, проживали разом із сином власника будинку, як дружина та дочка члена сім'ї власника, також проживають і до теперішнього часу, за час спільного проживання вели спільне господарство, тобто були пов'язані спільним побутом, підтримують будинок у належному жилому стані. Зауважила, що жодних доказів про те, що у позивачки з відповідачкою ОСОБА_4 існують неприязні відносини немає. Також відсутні будь-які докази систематичного руйнування чи псування жилого приміщення відповідачами або

використовування його не за призначенням, або систематичного порушенням правил співжиття останніми.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд доходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить в цілому житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1, який був успадкований нею після смерті чоловіка - ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.07.2012 та витягом про державну реєстрацію прав КП "Чернігівське МБТІ" від 01.08.2012 № 35027192 (а.с. 6, 7, 15-18).

За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 14.08.2018 року № 11110, станом на 14.08.2018 у спірному житловому будинку зареєстровані: власник - ОСОБА_1, її син - ОСОБА_5, невістка - ОСОБА_3, онука - ОСОБА_4 Відповідачі зареєстровані та проживають у будинку з 27.06.1995 року (а.с. 22).

Отже, відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК Української РСР, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належать до членів сім'ї власника спірного будинку позивачки ОСОБА_1

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.07.2017 року шлю між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був розірваний (а.с.8-9)

10.04.2016 року, 22.07.2016 року, 09.01.2018 року, 07.05.2018 року, 27.10.2017 року та 28.08.2018 року працівниками поліції були складені висновки по результатам перевірки по зверненням гр. ОСОБА_1 (а.с. 10-14, 61).

З наведених висновків убачається, що 10.04.2016 року, 22.07.2016 року, 07.05.2018 року позивачка ОСОБА_1, звертаючись до органів поліції, посилалася на вчинення сімейної сварки її колишньою невісткою ОСОБА_3; 27.10.2017 року - на те, що невістка не дає доступу до котла, що опалює приміщення; 09.01.2018 року - на те , що невістка вчиняє сварки, ображає, включила котел обігріву та повідкривала кватирки, та 28.08.2018 року - на те, що ОСОБА_3 не дає змоги вільно користуватися майном, ображає та провокує на скандали.

В ході проведення перевірок ОСОБА_3 неодноразово заперечувала свою протиправну поведінку та посилалась на те, що свекруха ОСОБА_1 хоче її вижити Результатами перевірок є проведення з гр. ОСОБА_3 профілактичних бесід щодо недопущення протиправної поведінки.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що будинок АДРЕСА_1 належить його матері. Відповідач ОСОБА_3 почала проживати у будинку після укладення з ним шлюбу, а у 1995 році була зареєстрована разом з донькою. В 2017 році він з ОСОБА_3 розірвали шлюб і він більше півтора року не проживає в будинку. Через його з відповідачкою ОСОБА_3 неприязні стосунки, його матір і відповідачка конфліктують між собою. Хто провокує сварки йому невідомо, також невідомо хто сплачує комунальні платежі. Бажає виселити відповідачів з будинку, оскільки хоче там проживати, а разом жити вони не можуть. Також зазначив, що лічильники та газовий котел знаходяться в тій частині будинку, де мешкають відповідачі, окрім газового лічильника, який знаходиться на половині позивачки. Його мати не має доступу до лічильників, оскільки у неї немає ключів. В будинку відсутній ремонт, відповідачі у будинку тримають котів (кішку з кошенятами), від яких є певний запах, але такого, щоб відповідачі псували, руйнували майно, використовували його не за призначенням у нього підстав казати немає.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що вона є сусідкою ОСОБА_1 Знає зі слів позивачки, що у неї немає доступу до тієї частини будинку, де проживають відповідачі, що позивачка сама сплачує за комунальні послуги, що викликала поліцію, чула крики та сварки. Конфлікти у сусідів були, як до розлучення ОСОБА_5 з ОСОБА_3, так і після розлучення. Зазначила, що у будинку, де проживає позивачка, вона буває не дуже часто, можливо раз на місяць, бачила, що вікна брудні, але в середині не була.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що з відповідачкою ОСОБА_4 зустрічається більше трьох років і не бачив, щоб відповідачі не впускали позивачку, ніхто ніколи не закриває двері, коли є хтось вдома, позивачка заходить до частини будинку, де мешкають відповідачі . В будинку ремонт старий, але у житловому стані, все усувається по мірі можливості. Сам особисто бачив, як ОСОБА_4 неодноразово заносила позивачу гроші за комунальні послуги, а рахунки за ці послуги відповідачі не завжди можуть отримати. Позивач викликає поліцію з будь-якого приводу, було таке, що він у кімнаті відповідачів ремонтував старий диван, через що стукав, прийшла позивач та почала казати, що ми щось руйнуємо, викликала поліцію. Ще були випадки, коли позивачка викликала поліцію з приводу відкритих кватирок, а також колись до відповідачки ОСОБА_3 прийшов страхователь по роботі, а позивачка через це викликала поліцію. У позивачки неприязні відносини до відповідачів через побутові проблеми. Також зазначив, що 3 роки 4 місяці він зустрічаючись з відповідачкою ОСОБА_4, проводжає її з роботи саме до будинку по АДРЕСА_1, іншого житла у відповідачів немає, будинок у с.Киїнці не придатний для проживання.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Заявляючи вимогу про виселення, позивач посилається на неможливість співжиття з відповідачами.

Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК Української РСР, виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Так, вимогами ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Подібний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 по справі № 295/16994/15-ц, у якої Верховний Суд роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням.

Оцінюючи наведені обставини, суд доходить, що при розгляді даної справи, не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв'язку з цим до відповідачів заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, які виявилися безрезультатними.

Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР є недоведеними, суд доходить до висновку про відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.16, 321, 391 ЦК України, ст. 9, 64, 116, 156, 157 ЖК Української РСР , суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1) про виселення з житлового будинку, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 21.01.2019

Головуючий - суддя І. В. Яременко