ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1024/19 Справа № 185/8920/17 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу комунального вищого навчального закладу "Павлоградський медичний коледж" Дніпропетровської обласної ради" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради про стягнення недоплаченої стипендії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального вищого навчального закладу «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради (далі - КВНЗ «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради) про стягнення недоплаченої стипендії, мотивуючи тим, що з 01 вересня 2013 року він був зарахований до складу студентів, прийнятих на навчання за державним замовленням за денною формою навчання поза конкурсом до КВНЗ «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради медсестринського відділення за спеціальністю «Сестринська справа».

Вказував, що на момент вступу на навчання його батько ОСОБА_3 мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля більше 15 років, а тому, у відповідності до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», він має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб.

Посилаючись на те, що на теперішній час дізнався, що відповідачем виплачувалась стипендія, розмір якої є значно нижчим, ніж гарантований йому, як особі, на яку поширюється дія ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з КВНЗ «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради недоплачену стипендію за період з жовтня 2013 року по червень 2016 року в розмірі 9.023 грн.89 коп.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач КВНЗ «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у позові, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не звертався до комісії з заявою про призначення йому стипендії як дитині, яка підпадає під дію ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», йому була призначена соціальна стипендія у розмірі 825 грн. як інвалід з дитинства 2 групи.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що з 01 вересня 2013 року позивач ОСОБА_2 навчався у КВНЗ «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради медсестринського відділення за спеціальністю «Сестринська справа» за державним замовленням за денною формою навчання з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року (а.с.4).

Копією свідоцтва про народження від 31 липня 1995 року підтверджується, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно довідки ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 25 липня 2013 року ОСОБА_3 (батько ОСОБА_2.) працює у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 31 серпня 2000 року та стаж його роботи у вугільній промисловості з повним робочим днем в шахті становить 21 рік 03 місяці (на час надання довідки) (а.с.5,6,7-8).

Позивач ОСОБА_2 був зарахований до цього вищого навчального закладу на пільгових умовах, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років (а.с.4).

З довідки про доходи вбачається, що позивачу було виплачено стипендію з вересня по грудень 2013 року - 2.750 грн; з січня по грудень 2014 року - 9.900 грн.; з січня по грудень 2015 року - 10.224 грн.; з січня по червень 2016 року - 5.598 грн. (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Нормами ч.3 ст.62 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами.

Положеннями ч.1 ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року №345-V1 передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Аналогічний правовий висновок міститься у ряді постанов Верховного Суду України, а саме у постановах від 01 червня 2016 року №6-929цс16 та 6-1044цс16, у постанові від 13 квітня 2016 року по справі №6-2981цс15.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.ст.22,6 Конституції України право на отримання соціальної стипендії в даному випадку, встановлене Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Згідно з пунктом 8 Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року №882 (далі - Порядок), для вирішення питань з призначення та позбавлення академічної або соціальної стипендії, надання матеріальної допомоги учням, студентам, курсантам ВНЗ, заохочення кращих з них за успіхи у навчанні, участь у громадській, спортивній та науковій діяльності, навчальні заклади утворюють стипендіальні комісії.

Пунктом 18 цього Порядку встановлено, що особи, які вперше претендують або поновлюють право на призначення соціальної стипендії, подають стипендіальній комісії документи, що підтверджують їх право на отримання пільг та гарантій на стипендіальне забезпечення згідно з нормативно-правовими актами.

З матеріалів справи вбачається, що при зарахуванні на навчання позивачем надавався відповідний пакет документів, зокрема довідка яка підтверджувала, що його батько є шахтарем та має стаж підземної роботи більше 15 років.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями ЦК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Аналіз норм чинного законодавства, зокрема, ч.1 ст.5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" та фактичні обставини справи, вказують на право ОСОБА_2 отримувати стипендію у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак за весь час навчання позивачу нараховувалась стипендія на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не звертався до коледжу на підставі ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право позивача на відповідні пільги не ставиться у залежність від подачі відповідних заяв, а гарантоване державою та має бути забезпечено відповідачем, якому при вступі на навчання позивачем надавались докази наявності пільг.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що стипендія позивачу нараховувалась як інваліду дитинству 2 групи по зору також не можуть бути прийняті до уваги як підстава для відмови у позові, оскільки правовідносини у даному випадку регулюються спеціальним законом та позивач згідно з цим законом має право на збільшену стипендію ніж та, яка йому виплачувалась як інваліду 2 групи.

Посилання апеляційної скарги на лист Вищого адміністративного суду України від 22 липня 2011 року не можуть бути прийняті до уваги.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справ.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу комунального вищого навчального закладу "Павлоградський медичний коледж" залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.