Провадження № 2/537/1164/2019
Справа № 537/4247/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Маслій М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на підставі договору купівлі продажу від 27 вересня 2019 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якій з 04 липня 2006 року зареєстрована одна особа відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідач в зазначеному житловому приміщенні не проживає понад один рік без поважних причин, про що позивачу було відомо на момент придбання вказаної квартири. Позивач вказує, що зі слів сина відповідача ОСОБА_3 , який діяв на підставі доручення від імені відповідача ОСОБА_2 з приводу купівлі продажу квартири, відповідач наразі фактично перебуває за кордоном. ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає, не здійснює оплату за комунальні послуги, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі не має. За таких обставин, як пояснює позивач ОСОБА_1 , він позбавлений можливості вільно розпоряджатися належною йому квартирою, а також змушений сплачувати вартість комунальних послуг з розрахунку на прописану в квартирі ОСОБА_2 , яка фактично за місцем своєї реєстрації не проживає, у зв`язку із чим позивач і вимушений звернутись до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак його представник адвокат Лаврик Ю.А. надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без участі сторони позивача та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 судове засіданні не з`явилась, хоча повідомлялась судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак її представник адвокат Зємцова А.В. надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без участі сторони відповідача та зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи.

Приймаючи до уваги думку представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лаврик Ю.А., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Зємцової В., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 27 вересня 2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом Д.О., та зареєстрованого в реєстрі за номером 1489.

Право власності ОСОБА_1 на зазначене домоволодіння також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №182717708 від 27 вересня 2019 року.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно повідомлень Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №7830/01-27 від 24 жовтня 2019 року, також №7164/01-27 від 23 вересня 2019 року, а також інформації, що міститься у поквартирній картці, наданої Відділом ведення реєстру Крюківської районної адміністрації, за адресою: квартира АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є колишнім власником зазначеної квартири.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за зазначеною вище адресою не проживає більш як один рік.

Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Тобто, зазначеними вище положеннями чинного законодавства встановлено принцип права власності як абсолютного права, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, окрім випадків, передбачених законом.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності її реєстрації у помешканні, власником якого на даний час є позивач, порушено право останнього на володіння та розпорядження своїм майном; ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою у домоволодінні, власником якого є позивач, порушує його права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад один рік.

Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач ОСОБА_2 , яка є колишнім власником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрована у зазначеній квартирі, теперішнім власником якої є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеній квартирі більш як один рік.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки вона відсутня у вказаній квартирі більш як один рік, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними йому правами в зазначеній квартирі, а також приймаючи до уваги визнання позову в повному обсязі стороною відповідача, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.

Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду згідно квитанції №28496680-1 від 07 жовтня 2019 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 29, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного Кодексу України, суд , -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений ним при подачі позову до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Д.О. Зоріна