Дата документу 20.08.2019 Справа № 335/1459/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/1459/17 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/807/1492/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 25.02.2013 року сторони шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 001-07229-250213.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні та встановивши ліміт Кредитної лінії у розмірі 49600,00 грн.

Відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 11.01.2017 року не виконує належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 11.01.2017 року становить 52 072,69 грн., з яких: 36309,73 грн. - прострочене тіло кредиту: заборгованість за відсотками - 15762,96 грн.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією у розмірі 52 072,69 грн. та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитною лінією на загальну суму 52072,69 грн., яка складається з: тіло кредиту: 0,00 грн., прострочене тіло кредиту: 36309,73 грн., заборгованість за відсотками: 15762,96 грн., заборгованість за комісіями: 0,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» 1600 грн. у відшкодування понесених судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, в якій, зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не з`ясував всіх обставин справи, що мають істотне значення, та не надав їм належної оцінки та, посилаючись на невірність розрахунку заборгованості, неможливість встановити розмір заборгованості згідно з висновком експерта №147/10-18 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вчасно не виконувались умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції тієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору №001-07229-250213 від 25 лютого 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 49600,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до Тарифів та Правил, які є складовими кредитного договору (а.с.5).

Пунктами 2.1, 2.2, 2.5 частини 1 вищевказаного договору, визначено, що Банк відкриває Клієнту картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні.

Згідно з п. 1 частини 3 Договору обслуговування Карткового рахунку здійснюється у відповідності до Тарифів, що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.1. частини 3 Договору моментом прийняття (акцепту) Банком Пропозиції щодо укладення Договору, а отже моментом укладання Договору на умовах, описаних в Пропозиції та Правилах, вважатиметься дата підписання Банком даної Пропозиції та скріплення її печаткою.

На підставі п. 2.4. частини 3 Договору кредитування рахунку в межах Кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4. частини 2 Пропозиції. Кожен наступний ліміт Кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на - умовах, погоджених Сторонами у Пропозиції, та не потребує підписання додаткових угод до Пропозиції.

Матеріалами справи підтверджується, що з Тарифами на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна картка № 1 Еволюція Лояльна» ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить підпис позичальника (а.с.5 зворот).

Пунктом 1.6.2 договору передбачено процент за користування відновлювальною кредитною лінією - 4% , за недозволений овердрафт 48 %.

Факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів позичальником ОСОБА_1 в суді першої інстанції не оспорювався.

Банком надано виписку з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 за період з 25.02.2018 року по 22.08.2017 року (а.с.56-64).

У порушення вимог договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, виникла заборгованість за кредитним договором, яка за розрахунком банку станом на 11.01.2017 року становить 52309,73 грн. та складається з: 36309,73 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 15762,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.4).

Судом першої інстанції для вирішення справи правильно застосовано положення ст.ст. 526, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, за якими зобов`язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути за сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з розміром заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на таке.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статей 2, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

За положеннями ст. ст. 43, 49 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається на власний розсуд своїми правами, зокрема має право: подавати заяви та клопотання.

Згідно з висновком експерта 147/10-18 від 19.10.2018 року документально дослідити, чи в повному обсязі і своєчасно проводилися ПАТ «Дельта Банк» зарахування сум, що вносилися ОСОБА_1 та чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок позивача станом на 11.01.2017 року по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми заборгованості у межах наданих документів не надається за можливе (а.с.123-149).

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене дослідження не містить висновку про відсутність заборгованості позичальника перед банком та не спростовує розмір заборгованості за кредитом, вказаний банком.

В матеріалах справи відсутні докази направлення експертом листів до суду або до банку щодо надання додаткових документів, про відсутність яких зазначено у висновку від 19.10.2018 року.

Матеріали справи не містять клопотань відповідача про витребування у позивача та направлення експерту додаткових документів, що є його правом в розумінні положень ст. ст. 43, 49 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про ненадання відповідачем доказів на підтвердження заперечень згідно з вимогами ст.81 ЦПК України щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: