Справа № 489/5798/13-ц Суддя першої інстанції Рум`янцева Н.О.
Провадження № 22-ц/812/1874/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: представника стягувача Зарицької К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в приміщенні цього ж суду, повний текст якої складено 17 вересня 2019 року, за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка Артема Володимировича по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківський області Ісаєнка А.В. (далі Міжрайонного ВДВС м. Харків), посилаючись на протиправність дій державного виконавця зі складання розрахунку заборгованості в межах виконавчого провадження ВП № 46082234 та ВП № 42119872 про стягнення з нього заборгованості по аліментам.

Боржник просив визнати дії старшого державного виконавця Ісаєнка А.В. в частині розрахунків заборгованості по аліментам № 14.1-34/67333 від 28 листопада 2018 року по виконавчому листу № 2/489/63 від 04 лютого 2014 року у сумі 168 795, 24 грн. та № 14.1-34/72402 від 29 грудня 2018 року по виконавчому листу № 2/489/2282/13 від 25 березня 2014 року у сумі 553 618, 40 грн. незаконними та зобов`язати його провести перерахунок заборгованості по аліментам по зазначеним виконавчим листам з урахуванням витрат фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період 2013-2017 роки, застосувавши дію в часі змін до Сімейного кодексу України згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037- VIII від 08 липня 2017 року.

Доводи скарги обґрунтовував тим, що він як платник аліментів знаходився як приватний підприємець з 12 лютого 2013 року по 23 жовтня 2017 року здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності 3 група, а тому розрахунок заборгованості, відповідно до положень ст. 195 СК України, повинно було проводити виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки заборгованість по аліментам хоча і існувала в минулому, однак перерахунки державним виконавцем проводилися вже після набрання чинності змінами у Сімейному кодексі України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС м. Харьків Ісаєнка А.В. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, місцевий суд виходив із того, що правова підстава застосування положення ч. 2 ст. 195 СК України при розрахунку аліментної заборгованості боржника перед стягувачем відсутня, а дійсні розрахунки державного виконавця відповідають положенням чинного законодавства, тим самим підтверджуючи правомірність дій вказаної особи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та на неналежну правову оцінку надану наявним у матеріалах справи доказам, просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_3 , доводи апеляційної скарги не визнала, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального права.

В обґрунтування відзиву вказувала, що апеляційна скарга не містить чіткого переліку порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не містить належного обґрунтування того, що висновки районного суду не відповідають обставинам справи, скаржник робить висновки, спираючись виключно на власні упередження, без посилань на норми законодавства.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з цим, у відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам закону, ухвалене у справі судове рішення, не відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні скарги суд першої дійшов висновку про правильність розрахунку заборгованості по аліментам, зробленим державним виконавцем в зазначені періоди часу.

З вказаними висновками погодитись не можливо, оскільки суд першої інстанції дійшов до них з порушенням норм процесуального та матеріального законодавства.

Як встановлено судом, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2013 року і до повноліття дитини.

Згідно розрахунку заборгованості від 28 листопада 2018 року №14.1-34/67333 проведеного старшим державним виконавцем Ісаєнком А.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/489/63 від 04 лютого 2014 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 вересня 2013 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, вбачається, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті аліментів станом на 05 червня 2016 року у сумі 168 795,24 грн., розрахунок заборгованості по аліментам проведено починаючи з 13 вересня 2013 року по 05 червня 2016 року.

За розрахунками заборгованості по аліментам від 29 грудня 2018 року №14.1-34/72402, проведеного державним виконавцем Ісаєнко А.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №2/489/2282/13 від 25 березня 2014 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, вбачається, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість по аліментам станом на 01 листопада 2018р. у сумі 553 618,40 гри., розрахунок заборгованості по аліментам було проведено за період з 01 лютого 2014 року по 01 липня 2018 року.

Положенням ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутись до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо вони вважають, що таким рішенням, дією або бездіяльністю порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи боржник звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Разом з цим, зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що боржник не погоджується з розрахунками заборгованості по аліментам проведеними державним виконавцем і його висновками про розміри заборгованості, вказуючи на те, що заборгованість обрахована невірно з порушенням норм СК України.

Натомість стягувач категорично заперечує та погоджується з наявністю заборгованості по аліментам і вважає проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам правомірними.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про правильність нарахованої державним виконавцем заборгованості застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» та норми СК України.

Частинами 1 та 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищеозначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Такий вибір та застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 756/13754/14-ц та за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню при вирішенні цієї справи.

Таким чином, враховуючи вищезазначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості по аліментам, то такий спір, в силу вимог закону, підлягає вирішенню судом в порядку позовного провадження з дотриманням процедури визначеної відповідним процесуальним законом.

На вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого розглянув спір в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, в той час як Закон України «Про виконавче провадження» та Сімейний кодекс України, передбачають, що у разі незгоди заінтересованої особи з обчисленим державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом. При цьому, слід зазначити, що указані нормативні акти не передбачають можливість оскарження розрахунку державного виконавця про розмір заборгованості, так як обчислення заборгованості за аліментами є обов`язком останнього, який визначений на законодавчому рівні.

Таким чином, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, судове рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка А.В. скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка А.В. відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.