Справа № 352/732/18
Провадження № 22-ц/4808/43/19
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Ясеновенко Л.В., Томин О.О.

секретаря Турів О.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Тисменицького районного суду від 03 серпня 2018 року у складі судді Гургули В.Б., по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем ОСОБА_1 проживали в Італії в цивільному шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом актів цивільного стану м. Сеграте провінція м. Мілана, Італія від 16.02.2009 року.

Згодом, відповідач втратив роботу та покинув Італію, а вона, щоб покращити матеріальний стан, змушена час від часу виїжджати на роботу за кордон.

Згідно довідки про склад сім»ї та проживання, вона зареєстрована та проживає із дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по АДРЕСА_1

Оскільки відповідач ухиляється від покладеного на нього обов»язку утримувати дитину, добровільно сплачувати аліменти відмовляється, позивач просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі по 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Тисменицького районного суду від 03 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2500 грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з»ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що станом на час отримання ОСОБА_1 копії ухвали Тисменицького районного суду від 28.04.2018 року про відкриття провадження в справі за позовом ОСОБА_3 про стягнення аліментів - Глибоцьким районним судом Чернівецької області уже розглядалася справа за його позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, а ухвалою суду від 10 травня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 про передачу справи на розгляд до Тисменицького районного суду, при цьому судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з ним в с. Коровія, перебуває на його утриманні та навчається у Коровінській ЗОШ.

Окрім цього, 21.06.2018 року ОСОБА_3 подала до Глибоцького районного суду заяву про перегляд заочного рішення, в якій надала суду докази (чеки Вестерн Юніон) про перерахунок коштів з Республіки Італія, щомісячно, починаючи з вересня 2016 року по липень 2017 року, та квитанції поштових переказів з квітня по травень 2018 року, після отримання позовної заяви, що є незаперечним доказом того, що дитина фактично проживає з відповідачем.

Апелянт вважає, що у суду були відсутні підстави стягувати аліменти з батька, з яким фактично проживає дитина на користь матері, яка проживає за кордоном.

Апелянт вказав також, що Глибоцьким районним судом Чернівецької області 21 травня 2018 року ухвалено рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, яке постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 18.10.2018 року залишене без зміни.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що надані відповідачем докази щодо його спільного проживання з дитиною на момент винесення оскаржуваного рішення є сфальсифікованими та не відповідають дійсності. Позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній підстав.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання апеляційного суду не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав клопотання про перенесення розгляду справи через його зайнятість у іншій справі, однак доказів участі у іншій справі суду не подав, у зв»язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що неявка позивача та його представника не перешкоджає розгляду справи в апеляційній інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судове рішення, згідно положень ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі по 2500 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов»язку утримувати дитину та добровільно сплачувати аліменти відмовляється.

Однак такий висновок суду не відповідає зібраним доказам по справі.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом актів цивільного стану м. Сеграте провінція м. Мілана, Італія від 16.02.2009 року.

Згідно довідки генерального консульства України в Мілані №135 від 13.03.2009 року ОСОБА_4 зареєстрований громадянином України.

Позивач ОСОБА_3 пред»явила позов про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає із дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 а відповідач ухиляється від покладеного на нього обов»язку утримувати дитину.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов»язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов»язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що аліменти на утримання дитини стягуються із того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь другого з батьків, із ким дитина проживає на відповідній правовій підставі (за домовленістю між самими батьками, рішенням органу опіки та піклування, рішенням суду).

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд не перевірив доводів позивача та заперечень відповідача стосовно того з ким із батьків проживає неповнолітній син ОСОБА_6.

Так, позивач, посилалася на те, що її неповнолітній син ОСОБА_6 зареєстрований та проживає разом з нею по АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою Ямницької сільської ради від 02.04.2018 року (а.с.6).

Із заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надісланої 09.07.2018 року на адресу Тисменицького районного суду вбачається, що Глибоцьким районним судом Чернівецької області постановлено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, ОСОБА_3 подано заяву про перегляд заочного рішення.

Представник відповідача посилалася на те, що Глибоцьким районним судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_1 в с. Коровія, перебуває на його утриманні та навчається у Коровінській ЗОШ.

Зазначеним обставинам суд не дав будь-якої оцінки.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 подав довідку Коровійської сільської ради від 09.01.2019 року №35, акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 05 грудня 2018 року та протокол бесіди представника служби у справах дітей Глибоцької районної державної адміністрації від 05.12.2018 року, вказані письмові докази підтверджують факт проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 в с. Коровія без реєстрації.

Крім того, постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2018 року залишено без зміни рішення Глибоцького районного суду від 21 травня 2018 року, згідно якого з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Посилання ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що ОСОБА_1 з 18.03.2018 року до 31.08.2018 року перебував за межами України не дає підстав для висновку, що неповнолітній син проживав з нею та що її вимоги про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, а тому постановлене рішення суду відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 03 серпня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Ясеновенко

О.О. Томин