РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/10224/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/1425/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Хилевич С.В.

секретар судового засідання :Тхоревський С.С.

учасники справи:

позивач : Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року , у складі судді Крижової О. Г., у справі № 569/10224/15-ц

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява ПАТ «Універсал Банк» мотивована тим, що 30 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 43 500 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних з кінцевою датою погашення кредиту 29 березня 2027 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 30 березня 2007 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях позичальника, що випливають з кредитного договору від 30 березня 2007 року.

ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, тому станом на 23 червня 2015 року загальна сума заборгованості перед кредитором становить 19 908,16 дол. США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 998,32 дол. США, непогашене тіло кредиту 17 720,66 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків 779,01 дол. США, пеня 410,17 дол. США.

На підставі викладеного ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 як з поручителя заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 908,16 дол. США.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона 30 березня 2007 року поручилась перед ВАТ «Банк Універсальний» за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 30 березня 2007 року.

Вказує, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості позичальник допустила прострочення кредиту з 10 грудня 2008 року, не здійснила чергової проплати, тому саме з цього періоду кредитор мав звернутися до поручителя з вимогою у шестимісячний строк, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), проте звернувся до суду лише у липні 2015 року. Отже, порука припинилася відповідно до вказаної норми матеріального права.

Крім того, між кредитором та позичальником укладено додаткову угоду від 24 березня 2008 року, якою змінено умови кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя без її згоди, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є підставою для припинення поруки.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати припиненою поруку за договором поруки від 30 березня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки від 30 березня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звернення банку з позовом до поручителя мало місце поза межами передбаченого законом і договором строку. Жодної письмової вимоги на адресу поручителя кредитором не було надіслано та у будь-який інший спосіб нею не було отримано. Крім того, внаслідок укладення між банком та боржником додаткової угоди від 24 березня 2008 року істотно змінилося зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ«Універсал Банк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про припинення поруки з тих підстав, що кредитна заборгованість виникла у період з 10 грудня 2008 року до 09 січня 2009 року, а до суду з позовом банк звернувся лише у липні 2015 року, оскільки дана заборгованість у наступних періодах була повністю сплачена та у подальшому протягом тривалого часу позичальником належним чином виконувались зобов`язання за кредитним договором.

Суд залишив поза увагою, що строк дії кредитного договору визначено до 29 березня 2027 року, тому порука не припинилася внаслідок несплати чергового платежу.

Тобто висновок суду про припинення поруки за договором поруки по всіх щомісячних платежах є помилковим, оскільки не врахував, що відповідно до умов кредитного договору погашення кредиту повинно було відбуватись шляхом сплати саме щомісячних платежів. Вказує, що у зв`язку з порушенням боржником зобов`язань за договором, Банк використав своє право дострокової вимоги стягнення з поручителя заборгованості, надіславши 24.02.2015р. письмове повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк основного зобов`язання. Вважає, що оскільки позовну заяву до суду Банком подано 16.07.2016р., то кредитор звернувся з позовом до поручителя в межах строку дії поруки. У зв`язку з цим покликається на аналогічні правові позиції Верховного Суду України у справах № 6-2056цс15 та 6-368цс16. Стверджує, що пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення (вручення) йому вимоги про погашення боргу, так і пред`явлення до нього позову. Звертає увагу суду на те, що останній платіж по кредитному договору було вчинено за період по 09.05.2015р, а тому строк пред`явлення вимог до поручителя не є пропущеним.

Також, суд дійшов неправильного висновку про збільшення обсягу відповідальності поручителя, шляхом підписання з позичальником додаткової угоди до кредитного договору. Закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору. Разом з тим, під час укладення додаткової угоди не відбулося збільшення відповідальності боржника без згоди поручителя і таких обставин судами не встановлено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача-позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни , а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Встановлено, що 30 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 43 500 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних з кінцевою датою погашення кредиту 29 березня 2027 року.

Пунктами 7.1.3 та 10.3 кредитного договору передбачено право банку достроково стягнути заборгованість у повному обсязі, зокрема, при порушенні позичальником термінів платежів, що встановлені договором.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 30 березня 2007 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях позичальника, що випливають з кредитного договору від 30 березня 2007 року.

Згідно з пунктом 12 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору боржником чи поручителем.

ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, тому відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 23 червня 2015 року загальна сума заборгованості перед кредитором становить 19 908,16 дол. США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 998,32 дол. США, непогашене тіло кредиту 17 720,66 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків 779,01 дол. США, пеня 410,17 дол. США.

Між позичальником та кредитором 24 березня 2008 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 30 березня 2007 року.

Суд також встановив, що у розрахунковому періоді з 10 грудня 2008 року до 09 січня 2009 року позичальник допустив прострочення виконання кредитних зобов`язань. Останній платіж в рахунок погашення боргу по кредитному договору внесений 07 травня 2015 року. У подальшому кредит позичальником не погашався, унаслідок чого станом на 23 червня 2015 року виникла заборгованість в загальній сумі 19 908,16 дол. США, і яких: 18 718,98 дол. США заборгованість по тілу кредиту; 779,01 дол. США заборгованість за процентами; 410,17 дол. США заборгованість за пенею.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

Отже, «основне зобов`язання» це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 березня 2027 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) повинні застосовуватись і до поручителя.

Умовами кредитного договору передбачено сплату тіла кредиту та процентів періодичними платежами (пункти 4.4, 4.5), а договором поруки встановлено солідарну відповідальність позичальника та поручителя перед кредитором (пункт 4).

Отже, оскільки кредитним договором передбачено чергові платежі, а за договором поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов`язання, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Таким чином, порука є припиненою лише частково в частині щомісячних платежів, строк пред`явлення до стягнення до поручителя за якими банком закінчився.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань (на час виникнення спірних правовідносин).

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19).

Із матеріалів справи убачається, що у зв`язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, кредитор 24 лютого 2015 року надіслав позичальнику та поручителю ОСОБА_1 вимогу про негайну сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, у випадку невиконання якої термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

У пункті 6 договору поруки, укладеного із ОСОБА_1 , визначено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобов`язаний перерахувати вказані кошти.

Разом з тим, представником позивача не надано доказів отримання відповідачем вимоги про дострокове погашення кредиту.

Аналіз ст.1050 ЦК України дає підстави для висновку, що банк має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і одразу у судовому, оскільки безпосередня заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня. Умови кредитного договору не містять чіткої вимоги щодо пред`явлення вимоги спочатку у позасудовому порядку, в разі її невиконання - у судовому.

Зважаючи на наведене, пред`явивши позов до суду, банк скористався своїм правом з`явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Заборона щодо пред`явлення позову без пред`явлення досудової вимоги за таких фактичних обставин законом чи договором не встановлена.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

Підставою для пред`явлення вимоги може бути будь-яка з чотирьох умов, що визначені у частині десятій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону України від 05 червня 2014 року № 1315-VII, чинній на день подання позову).

Тому, затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці, є достатньою підставою для реалізації банком права вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, незважаючи на наявність чи відсутність інших умов, зазначених у згаданій статті Закону України «Про захист прав споживачів».

Правилами частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено, що направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів є обов`язковою умовою, яка має передувати зверненню з відповідним позовом до суду. Пред`явлення позову про дострокове погашення заборгованості, за своєю правовою природою, є пред`явленням такої вимоги позичальнику, а тому банком не допущено порушень порядку пред`явлення такої вимоги боржнику. Обрання певного способу пред`явлення вимоги належить до прав кредитора.

Отже, за відсутності доказів отримання відповідачами вимоги про дострокове погашення кредиту банк мав право на пред`явлення позову, та, пред`явивши його - кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Так, згідно розрахунку наданого позивачем, прострочена заборгованість по тілу кредиту виникла з 10 серпня 2014 року, по відсотках з 10 січня 2015 року, по пені з 10 вересня 2014 року.

Оскільки з моменту виникнення заборгованості у боржника банк звернувся до суду більш ніж через 6 місяців (20.07.15р.), за правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_1 щодо періодичних платежів по тілу кредиту за період з 10.08.2014 року по 10.01.2015 року припинилась. З поручителя у солідарному порядку з позичальником підлягає стягненню заборгованість, що утворилась з 10.01.2015 року.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню: за тілом кредиту: достроково-17720,66 доларів США + 623,75 (124,75*5 розраховано позивачем прострочену заборгованість до сплати за Розрахунком) = 18 344,41доларів США; за відсотками 779,01 доларів США;

Решта боргу по тілу кредиту стягнена судовим рішенням у справі №569/10226/15-ц, яке набрало законної сили, на користь позивача з ОСОБА_5 .

Враховуючи, що останній платіж на повернення кредиту був здійснений 7 травня 2015 року, з позовом банк звернувся 20 липня 2015 року, то порука за кредитним договором з цих підстав повністю не припинилася, доводи ОСОБА_1 та її представника в цій частині є безпідставними.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Умовами кредитного договору сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язань позичальника в доларах США та додатковою угодою до нього погодили сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу від гривневого еквіваленту суми.

Однак неустойка кредитором нарахована в доларах США без урахування договірних положень між сторонами. Будь-якого іншого розрахунку пені в національній грошовій одиниці-гривня позивач суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1539цс17, від яких Верховний Суд не відступав.

Пунктом 11 договору поруки від 30.03.2007 року встановлено, що всі зміни та доповнення до цього договору вносяться у письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, підписаних уповноваженими представниками сторін.

Вбачається, що про укладення додаткової угоди поручитель не повідомлялася, додаткова угода з нею не укладалася.

Так, згідно п.9.1 цього кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язувався сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожний день прострочення платежу за весь час прострочення.

Відповідно ж до п.1.5.1 Додаткової угоди до вказаного кредитного договору за порушення термінів сплати грошових зобов`язань позичальника, банк має право нараховувати пеню:

-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такого прострочення виражена в гривні, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення;

-у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу (еквівалент розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такого простроченого платежу виражена у іноземній валюті, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Аналіз наведених умов кредитного договору та додаткової угоди до нього дає підстави для висновку, що сторони, у додатковій угоді уточнили порядок нарахування кредитором пені при порушенні термінів сплати грошових зобов`язань.

Також п.7.1.2 кредитного договору передбачав, що при зміні облікової ставки НБУ, інфляційного індексу чи кон`юктури ринку попиту на кредитні ресурси банк має право переглянути встановлену п.1.1 процентну ставку за користування кредитом, про що повідомляє позичальника у письмовій формі за 10 календарних днів до дня встановлення нової ставки.

У пункті 2 договору поруки вказано, що поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору.

Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Пунктом 3 додаткової угоди до кредитного договору сторони погодили, що протягом дії цього договору може бути змінено розмір процентної ставки (зокрема базової або підвищеної в сторону збільшення, у разі настання будь-якої із зазначених у цьому пункті підстав. Про зміну процентної ставки банк має повідомити позичальника письмово не менше ніж за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки; протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки.

Отже, закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Зміни, внесені додатковою угодою не призводять до збільшення обсягу відповідальності поручителя без її на те згоди, а тому відсутні правові підстави для застосування частини першої статті 559 ЦК України.

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, періоди і суми виникнення заборгованості. Відповідач на спростування розміру наявного боргу за кредитним договором належних та допустимих доказів не надали.

Крім того, при новому розгляді справи апеляційний суд звертає увагу, що з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 569/10226/15-ц залишено без змін постанову Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року в частині задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості. Предметом спору у справі № 569/10226/15-ц були правовідносини за одним і тим же кредитним договором, що є предметом у цій справі.

Так, судовим рішенням у справі № 569/10226/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2007 року, яка утворилася станом на 23 червня 2015 року, у загальній сумі 19 123,42 дол. США та складається із заборгованості за тілом кредиту 18 344,41 дол. США, заборгованості за відсотками 779,01 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 30 березня 2007 року у розмірі 374,57 дол. США.

Враховуючи наведене, на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню, з постановленням нового - про часткове задоволення позову.

З урахуванням положень частин 1, 13 статті 141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог. Позивачем при подачі позову, апеляційної та касаційної скарги судовий збір сплачено в загальному розмірі 12719,64 грн. Позов до ОСОБА_1 задоволено на 96,06% (19123,42х100:19908,16), тому судовий збір позивачу підлягає відшкодуванню у загальному розмірі 12 218,49 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст. ст. 526, 546, 553, 554, 559, 654, 1048, 1050, 10524 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року скасувати.

Позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (місцезнаходження м. Київ вул. Автозаводська,54/19, ) заборгованість за кредитним договором № 07-159- КФ-2007 від 30 березня 2007року, яка утворилася станом на 23.06.2015 року на підставі договору поруки №3від 30.03.2007 у загальній сумі 19 123 (дев`ятнадцять тисяч сто двадцять три)долара 42 цента США та складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 18 344,41 (вісімнадцять тисяч триста сорок чотири) долара 41 цент США, заборгованості за відсотками у сумі 779 (сімсот сімдесят дев`ять) доларів 01цент США.

В задоволенні решти вимог ПАТ «Універсал Банк» відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (місцезнаходження м. Київ вул. Автозаводська,54/19, ) витрати по оплаті судового збору у сумі 12 218,49 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 листопада 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.