Дата документу 22.01.2019 Справа № 312/277/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 312/277/17

Провадження №22-ц/807/49/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» на рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року в складі судді Яцун О.О. в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання договору оренди землі укладеним строком на сім років,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання договору оренди землі укладеним строком на сім років, який в жовтні 2017 року був уточнений позивачем.

В обгрунтування позову зазначено наступне. 04.12.2013 року ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» та відповідач уклали договір оренди землі б/н (далі - Договір).

Державна реєстрація за Позивачем права оренди земельної ділянки за Договором проведена 15.05.2014 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 21712507 від 16.05.2017 р.

05.04.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)», нормами якого передбачено, що строк дії договору оренди не може бути меншим як сім років.

27.04.2017 року позивач з метою приведення змісту договору до вимог ст. 19 Закону України «Про оренду землі» звернувся до відповідача з пропозицією змінити строк дії договору на 7 років, але вказана пропозиція залишена відповідачем без задоволення.

Період трирічного терміну дії Договору з 15.05.2014 року по 15.05.2017 року. Протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору, тобто з 15.05.2017 року по 15.06.2017 року, відповідач на адресу позивача лист-повідомлення про заперечення у поновленні Договору не направив, а також позивач продовжує користуватись земельною ділянкою та належним чином продовжує виконувати свої обов'язки за Договором, обробляє земельну ділянку, нараховує до сплати відповідачу орендну плату.

При таких обставинах, в силу приписів ст. 33 Закону України «Про оренду землі» на момент подачі позову, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. Однак, умови Договору, навіть поновлені до 15.05.2020 року не відповідають вимогам ст. 19 Закону України «Про оренду землі», оскільки строк дії Договору менше 7 років, що тягне за собою необхідність зміни правовідносин між позивачем та відповідачем за Договором.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати Договір оренди землі б/н від 04.12.2013 року укладений між ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» та ОСОБА_1 поновленим на умовах запропонованої ним додаткової угоди.

РішеннямВеликобілозерського районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що позивач користувався земельною ділянкою попри заперечення відповідача у поновленні Договору, які останній надіслав на адресу позивача протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору. Висновок суду, що листом від 26.05.2017 р. відповідач відмовився у поновленні Договору на новий строк не відповідає змісту та суті листа від 26.05.2017 р. Крім того, ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає заперечення орендодавця проти продовження користування земельною ділянкою орендарем після закінчення строку договору оренди у формі «листа-повідомлення». Зміст листа від 26.05.2017 р. не містить у собі заперечення відповідача проти того, що позивач після 15.05.2017 р., тобто після закінчення строку дії Договору, продовжує користуватися земельною ділянкою.

Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. В обґрунтування зазначає, що 27.04.2017 року (лист фактично отримано відповідачем 10.05.2017) з порушенням 30-денного строку до закінчення дії договору оренди позивач звернувся до відповідача з листом щодо зміни умов договору від 04.12.2013року, внаслідок чого позивач намагався скористатися процедурою поновлення договору оренди за ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Листом від 26.05.2017року ОСОБА_1 повідомив орендаря про відмову у поновленні договору оренди землі, відмову підписувати додаткову угоду та просив повернути земельну ділянку, внаслідок припинення договірних відносин 15.05.2017року. Таким чином, орендар у встановлений термін до закінчення строку дії договору не повідомив орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, а також відповідач протягом місяця після закінчення строку дії договору фактично повідомив позивача про небажання продовжувати договірні відносини та не погодив зміну умов договору, та просив повернути земельну ділянку (а.с. 217-224).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 09.07.2018 року справу передано у провадження судді Онищенка Е.А.

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року та від 13 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 11.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів та призначено до розгляду в Запорізькому апеляційному суді.

Представник Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області, відповідач ОСОБА_1 та його представник до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України. Направили письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності ( а.с.248, 251).

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі б/н від 04.12.2013 року орендодавець ОСОБА_1 надіслав на адресу орендаря ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» лист, в якому заперечує у поновленні договору оренди землі та вимагає повернення земельної ділянки, а орендар, попри заперечення орендодавця, продовжував користуватися земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 11,11 га, розташованої на території Гюнівської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (а.с.13).

04 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Агрофірма «Гюнівська» було укладено договір оренди землі б/н (далі - Договір) (а.с.4-12).

Договір укладено на три роки з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію ( п.8 Договору).

Договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації ( п. 43 Договору).

Державна реєстрація права оренди земельної ділянки була проведена 15 травня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.14).

Строк дії Договору з 15.05.2014 року по 15.05.2017 року.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 99235759 від 04.10.2017 державним реєстратором 29.09.2017 року внесено запис до реєстру про припинення іншого речового права, яким є право оренди земельної ділянки орендарем ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» відповідно до договору оренди землі від 04.12.2013року, яка належить ОСОБА_1 (а.с. 115).

Положеннями частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 764 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується у судовому порядку.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України "Про оренду землі", яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Позивач просить поновити Договір, керуючись ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди: орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді

Встановлено, що 26 липня 2016 року ОСОБА_1 направив директору ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» лист-повідомлення, в якому зазначив, що заперечує проти поновлення договору оренди землі з позивачем і застережує орендаря від початку польових робіт після закінчення дії договору. Термін дії договору закінчується 15 травня 2017 року, у зв'язку з цим запропонував акт приймання-передачі земельної ділянки 16 травня 2017 року (а.с. 80).

10.05.2017 року позивач ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» надіслав цінним листом на адресу відповідача лист від 27.04.2017 року, який містить пропозицію позивача укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 04.12.2013 року, а також проект додаткової угоди до договору оренди землі від 04.12.2013 року (а.с.15-16).

26.05.2017 року ОСОБА_1 надіслав директору ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» лист, в якому, посилаючись на статті 8, 14, 41, 55, 68 Конституції України та статті 33, 34 Закону України «Про оренду землі», відмовився підписувати додаткову угоду до договору оренди землі. Крім того, зазначив, що після закінчення строку дії договору оренди землі, який укладено між ним та орендарем ПрАТ «Агрофірма Гюнівська», просить повернути його земельну ділянку, про що він фактично зазначав в попередній заяві. Даний лист направлено на адресу позивача 03.06.2017 року та отримано ним 08.06.2017 року (а.с.55-57, 81-83).

05.08.2017 року ОСОБА_1 підписав колективну заяву до Великобілозерського ВП ГУНП в Запорізькій області про захист прав землевласників. За результатами розгляду зазначеної заяви, заявникам було рекомендовано звернутися до суду, оскільки спори, пов'язані з орендою землі вирішуються у судовому порядку (а.с.59-60).

Таким чином, ОСОБА_1, на виконання вимог ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди землі в своєму листі від 26.05.2017 року заперечував проти поновлення договору оренди землі та просив повернути земельну ділянку.

Проте, позивач після закінчення строку дії договору оренди землі, попри заперечення відповідача, продовжує користуватися земельною ділянкою, обробляє її та вирощує сільськогосподарські культури. З довідки, наданої позивачем, вбачається, що в 2017 році на земельній ділянці, що належить відповідачу, посіяно соняшник, після збору врожаю планується обробіток під ярові культури (а.с.74-79).

Позивачем також було нараховано відповідачу орендну плату за землю, що підтверджується повідомлення про необхідність отримання орендної плати за оренду землі за 2017 рік (а.с. 95).

28.12.2017 ОСОБА_1 в листі-відповіді на повідомлення про необхідність отримання орендної плати за оренду землі за 2017 рік зазначив, що суму коштів, вказану у повідомленні, не вважає орендною платою за 2017 рік та зазначив, що ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» фактично позбавило його можливості вільно розпоряджатися власною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі (а.с. 96).

Згідно із вимогами ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 319, 373 ЦК України власник самостійно визначає спосіб та порядок користування та розпорядження належною йому власністю, зокрема на свій розсуд обирає контрагента за договором та визначає умови договору з ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до Закону України "Про оренду землі" укладання договору оренди не може бути примусом і передбачає право, а не обов'язок на переукладання договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст. ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, укладання його при наявності вільного волевиявлення особи, непорушність права власності та здійснення при цьому права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору.

Крім того, за встановлених обставин, у позивача відсутнє переважне право перед іншими особами на поновлення договору оренди землі, оскільки порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст.4 ЦК України матиме місце при укладенні договору оренди з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Доводи апеляційної скарги, що лист позивача від 26.05.2017 року не може вважатися запереченням на продовження позивачем користуватися земельною ділянкою після 15.05.2017 року, є необґрунтованими та не спростовують правильних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» залишити без задоволення.

Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка