КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/5130/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «УМАНЬМІСЬКБУД», Державного підприємства «СЕТАМ» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва в складі судді Колесника О.М., ухвалене в м. Київ 29 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , треті особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк», старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Сіренко С.В. про поділ майна подружжя та визнання права власності,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 07 червня 1986 року нею було укладено шлюб із ОСОБА_2 , який не розірвано. 26 липня 2012 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбав нежилу будівлю літ. А загальною площею 724,40 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Згідно іпотечного договору № 2555 від 30 жовтня 2012 року дане нежитлове приміщення передано в іпотеку третій особі ПАТ «КБ «Експобанк». Сторони не можуть дійти в добровільному порядку згоди щодо поділу спільного майна, крім того, позивачу стало відомо, що на примусовому виконанні у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Сіренко С.В. перебуває виконавче провадження № 50230077 з примусового виконання виконавчого листа № 758/4651/13-ц, виданого 20 серпня 2015 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь ПАТ «КБ «Експобанк» грошових коштів у сумі 26567191,92 грн. і в ході виконавчого провадження суб`єкт оціночної діяльності надав висновки про вартість майна, що свідчить про те, що третіми особами починається процедура відчуження майна.

Просила в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину нежилої будівлі літ. А загальною площею 724,40 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій вказувала, що виходячи із обставин, викладених в позові, існують підстави вважати, що відповідач чи треті особи можуть відчужити нерухоме майно, яке є предметом спору, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нежилу будівлю літ. А загальною площею 724,40 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

ТОВ «Уманьміськбуд», яке не є учасником справи, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Обґрунтовуючи наявність підстав для подання апеляційної скарги, посилалося на те, що 08 липня 2019 року ДП «СЕТАМ» розміщено на веб-сайті реалізації майна інформаційне повідомлення про електронні торги по лоту № 361679, яким є нежитлова будівля літ. А загальною площею 724,40 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . 06 серпня 2019 року ТОВ «УМАНЬМІСЬКБУД» зареєструвалося на участь в електронних торгах, сплатило гарантійний внесок, а 07 серпня 2019 року було визначено переможцем електронних торгів. 09 серпня 2019 року електронні торги були зупинені ДП «СЕТАМ» на підставі постанови про відкладення проведення виконавчих дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби від 06 серпня 2019 року, яка, в свою чергу, була прийнята на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року про накладення арешту. Таким чином, вищезазначена ухвала суду перешкоджає ТОВ «УМАНЬМІСЬКБУД» як переможцю електронних торгів в оформленні їх результатів.

Заявник зазначав, що ОСОБА_1 не обґрунтувала, а суд не перевірив, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення у справі про поділ майна подружжя з огляду на те, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача цього нерухомого майна. До того ж, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 65 СК України для укладення ОСОБА_2 іпотечного договору ОСОБА_1 надавала нотаріально засвідчену згоду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд першої інстанції не звернув увагу на тривале невиконанням ОСОБА_2 рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року у справі № 758/4651/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 та ПАТ «МРІЯ ІМПЕКС» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 26567191,92 грн.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц зроблено висновок, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

ДП «СЕТАМ», яке не є учасником справи, також не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи наявність підстав для подання апеляційної скарги, посилалося на те, що здійснює господарську діяльність, пов`язану з реалізацією арештованого майна, метою такої діяльності є отримання підприємством прибутку. Наклавши арешт на майно, на підставі чого було зупинено електронні торги за лотом № 361679, суд фактично унеможливив отримання ДП «СЕТАМ» прибутку, чим перешкодив веденню господарської діяльності, що недопустимо з точки зору п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно якої вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Заявник зазначав, що перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи не припиняє іпотеку та не змінює її цілісність навіть за умови поділу майна між подружжям. Таку ж позицію підтримує Верховний Суд, вказавши її у власній постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 352/1656/15-ц.

Вважав вжиті судом заходи забезпечення позову неспівмірними з позовними вимогами, оскільки арешт на спірне майно накладений в рамках справи про поділ майна подружжя та визнання права власності. Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, чого судом першої інстанції враховано не було.

Відзивів на апеляційні скарги у встановлений судом строк не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із даним позовом у березні 2019 року, ОСОБА_1 вказувала, що 07 червня 1986 року нею було укладено шлюб із ОСОБА_2 , який не розірвано. 26 липня 2012 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбав нежилу будівлю літ. А загальною площею 724,40 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , а згідно іпотечного договору № 2555 від 30 жовтня 2012 року дане нежитлове приміщення передано в іпотеку третій особі ПАТ «КБ «Експобанк». Сторони не можуть дійти в добровільному порядку згоди щодо поділу спільного майна, крім того, позивачу стало відомо, що на примусовому виконанні у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Сіренко С.В. перебуває виконавче провадження № 50230077 з примусового виконання виконавчого листа № 758/4651/13-ц, виданого 20 серпня 2015 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь ПАТ «КБ «Експобанк» грошових коштів у сумі 26567191,92 грн. і в ході виконавчого провадження суб`єкт оціночної діяльності надав висновки про вартість майна, що свідчить про те, що третіми особами починається процедура відчуження майна.

В заяві про забезпечення позову, поданій одночасно з позовом, ОСОБА_1 , повторюючи доводи позову, зазначала, що на примусовому виконанні у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Сіренко С.В. перебуває виконавче провадження № 50230077 з примусового виконання виконавчого листа № 758/4651/13-ц, виданого 20 серпня 2015 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з відповідача на користь ПАТ «КБ «Експобанк» грошових коштів у сумі 26567191,92 грн. і в ході виконавчого провадження суб`єкт оціночної діяльності надав висновки про вартість майна, що свідчить про те, що третіми особами починається процедура відчуження майна. Враховуючи, що існують підстави вважати, що відповідач чи треті особи можуть відчужити нерухоме майно, яке є предметом спору, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, заява про забезпечення позову, на думку позивача, підлягала задоволенню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із предмету та підстав спору та дійшов висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту відповідає вимогам процесуального законодавства та є повністю співмірний з позовними вимогами, а відтак підлягає задоволенню.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на норми ЦПК України, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі і попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, що гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання в майбутньому рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Таких висновків дійшов Верховний Суд, перевіряючи правомірність вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову (постанова від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18).

Разом із тим, наведене вище суд першої інстанції залишив поза увагою та прийшов до помилкового висновку про необхідність забезпечення позову в даній справі.

Так, суд першої інстанції не перевірив, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення у справі про поділ майна подружжя з огляду на те, що за змістом ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача цього нерухомого майна, навіть якщо до його відома не була доведена інформація про обтяження цього майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у такому обсязі і на таких умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договори кредиту та іпотеки, укладені в інтересах сім`ї, створюють обов`язки для обох із подружжя. Позивач не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що договір іпотеки був укладений ОСОБА_2 всупереч інтересів сім`ї і не ставила питання про визнання його недійсним.

У справі № 352/1656/15-цВерховний Суд, скасовуючи своєю постановою від 18 грудня 2018 року постанову та ухвали судів першої та другої інстанцій в частині накладення арешту на майно та заборони його відчуження, виходив з того, що перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи не припиняє іпотеку, за умови поділу майна між сторонами накладення арешту на це майно не припиняє іпотеку, а для відчуження одним із подружжя майна, яке є спільною сумісною власністю, на підставі договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, необхідна письмова згода другого з подружжя.

Питання співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам судом першої інстанції не досліджувалось і дані обставини взагалі не встановлювались; ухвала не містить мотивів щодо наявності правового зв`язку між заявленими позовними вимогами та вжитими судом заходами заходами забезпечення позову.

Також суд не зазначив, в чому саме вбачаються об`єктивні ризики унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Отже, позивачем не надано будь-яких доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на тривале невиконання боржником рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року у справі № 758/4651/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ПП «Мрія Імпекс» на користь ПАТ КБ «Експобанк» солідарно заборгованості в розмірі 26 567 191,92 грн., що перебуває на примусовому виконанні старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Сіренко С.В., і на те, що накладення арешту на належне боржнику майно, за рахунок якого підлягало виконанню рішення, порушує права ПАТ «КБ «Експобанк» як стягувача у виконавчому провадженні.

Як вбачається із матеріалів справи, 08 липня 2019 року ДП «Сетам» розміщено на веб-сайті реалізації майна ІНФОРМАЦІЯ_2 інформаційне повідомлення про електронні торги № 363237 «Іпотека: нежитлова будівля (літ. А), загальною площею 724,40 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 » по лоту № 361679 (а. с. 47).

06 серпня 2019 року ТОВ «УМАНЬМІСЬКБУД» зареєструвалося на участь в електронних торгах № 363237 та платіжним дорученням № 190 сплатило на рахунок ДП «СЕТАМ» гарантійний внесок за участь у торгах в розмірі 148240 грн., виконавши необхідні вимоги для допущення до участі в торгах (а. с. 52 - 53).

07 серпня 2019 року відбулися електронні торги № 363237, за результатами яких переможцем визначено ТОВ «УМАНЬМІСЬКБУД» та автоматично сформовано протокол № 424166 проведення електронних торгів (а. с. 55 - 56).

08 серпня 2019 року ТОВ «УМАНЬМІСЬКБУД» передало ДП «СЕТАМ» підписаний та скріплений печаткою протокол № 424166 проведення електронних торгів, який після його надходження був підписаний та скріплений печаткою уповноваженої особи ДП «СЕТАМ» (а. с. 54).

09 серпня 2019 року о 16 год. 40 хв. електронні торги № 363237 були зупинені ДП «СЕТАМ» на підставі постанови про відкладення проведення виконавчих дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 06 серпня 2019 року ВП № 50230077, якою відкладено проведення виконавчих дій до 19 серпня 2019 року (а. с. 58).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкладення проведення виконавчих дій від 19 серпня 2019 року ВП № 50230077 відкладено проведення виконавчих дій до 03 вересня 2019 року (а. с. 59).

Таким чином, подальше проведення виконавчих дій на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року в зв`язку із накладенням арешту ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року було неможливим.

Оскаржувана ухвала перешкоджає ТОВ «УМАНЬМІСЬКБУД» як переможцю електронних торгів, проведених ДП «Сетам», в оформленні їх результатів.

Доводи, викладені в поясненнях представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , не доводять обґрунтованості вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно.

Апеляційний суд звертає увагу, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень лише 15 липня 2019 року, а оприлюднена - 16 липня 2019 року, що явно не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», відповідно до якої усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала як така, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За таких обставин апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «УМАНЬМІСЬКБУД», Державного підприємства «СЕТАМ» задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , треті особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк», старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Сіренко С.В. про поділ майна подружжя та визнання права власності - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.