Справа № 125/276/18
Провадження № 22-ц/801/2291/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Панасюка О.С.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Хитрука В.М. в м. Бар Вінницької області, зі складенням його повного тексту 12 вересня 2019 року,

у цивільній справі № 125/276/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжлісся» про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки власнику,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Барського районного суду Вінницької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжлісся» с. Міжлісся Барського району Вінницької області про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки власнику.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,2064 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області. Отримавши 17 січня 2018 року за допомогою адвоката договір оренди землі від 01.11.2007 позивач виявила, що вона його не укладала і не підписувала.

Позивач просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 01.11.2007 року, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжлісся», щодо земельної ділянки площею 1,2064 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області та зобов`язати відповідача повернути її земельну ділянку, стягнути з ТОВ «Міжлісся» на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 06.09.2019 в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжлісся» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі відмовити за спливом строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт отримання орендної плати ОСОБА_1 за всі роки перебування земельної ділянки в оренді не заперечується позивачем та доводиться дослідженими у судовому засіданні відомостями про видачу орендної плати ТОВ «Міжлісся».

Твердження позивача про те, що вона не знала від якого саме господарства отримує орендну плату, не відповідає дійсності, оскільки у відомостях про видачу орендної плати вказано назву товариства, а саме ТОВ «Міжлісся». Крім того, ОСОБА_1 працювала з 2008 року по 2017 рік у ТОВ «Міжлісся» працівником садової бригади, що підтверджується Наказами №2 від 03.08.2008 «Про прийом на роботу» та №743 від 18.08.2017 «Про звільнення з роботи», а тому знала назву товариства.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_1 на встановлення її цивільних прав та обов`язків щодо укладання договору оренди землі, яка перебуває у її власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписувала договір оренди землі.

Однак ТОВ «Міжлісся», починаючи з 2007 року, належним чином виконує взяті на себе зобов`язання. ОСОБА_1 лише в 2018 році повідомила, що не укладала договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Міжлісся», хоча щороку з 2007 по 2017 роки отримувала від ТОВ «Міжлісся» орендну плату згідно договору оренди від 01.11.2007. ТОВ «Міжлісся» сплачує податок за використання земельної ділянки ОСОБА_1 . Факт отримання ОСОБА_1 орендної плати у ТОВ «Міжлісся» стверджується відповідними відомостями про видачу орендної плати за оренду земельної ділянки (паю) та не заперечується самою позивачкою. Як слідує з тексту договору 01 листопада 2007 року в ньому містяться персональні дані Позивача такі як серія та номер паспорту дата його видачі, ідентифікаційний код, серія та номер державного акту, дата його видачі. Вказані дані не є загальнодоступними і їх отримати без згоди власника не є можливим позаяк в судовому процесі зворотного не доведено. Відповідно дані Позивача для укладення договору нею були наданні добровільно.

Суд вважав, що позивач ОСОБА_1 знала про існування оскаржуваного договору оренди земельної ділянки з 2007 року, однак не зверталася про визнання його недійсним та передачі її земельної ділянки, а навпаки отримувала орендну плату за її використання.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав 13.02.2018, не ставила питання про поновлення строку позовної давності, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зазначене є підставою для відмови у позові, а тому суд вважав за доцільне в задоволенні позову відмовити. Оскільки в позові ОСОБА_1 слід відмовлено повністю, тому її вимога про стягнення судових витрат задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Барського районного суду від 06 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю, тягнувши судові витрати з відповідача на її користь.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував висновків судово-почеркознавчої експертизи згідно якої не було її волевиявлення на укладення договору оренди землі. Робітникам ТОВ «Міжлісся» ніхто не показував документів, що змінилась назва господарства. Земля в оренді була з 2005 року і позивач розуміла, що орендну плату отримує по договору за 2005 рік. В розпорядженні відповідача був договір від 2005 року, де були всі данні позивача. В позовній заяві позивач першим пунктом поставила прохання до суду поновити строк позовної давності і суд повинен був поновити їй строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Міжлісся», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує на те, що договору оренди земельної ділянки, укладеного в 2005 році ні в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції позивачем не надано. Товариство було створене як юридична особа лише в 2007 році (12.04.2007). Позивач вказує, що їй відомо про вилучення 12 березня 2008 року Барським РВ УМВС оригінали договорів оренди земельних ділянок у відповідача і надала суду до позову протокол виїмки. Апелянт протягом усього судового процесу не заперечувала того факту, що отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою, що підтверджується відомостями про отримання орендної плати, які збереглися в товариства. Прикладом недобросовісної поведінки скаржниці є факт замовчування нею отримання довідки про розмір виплаченої плати від 02 січня 2013 року (копія міститься в матеріалах справи).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Іванова В.О. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача адвокат Ольшанецький Д.В. доводи апеляційної скарги не визнав, вказавши на їх безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: кадастровий номер 020010032, площею 1,2064 га, що розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 822594 від 21.12.2005.

З договору оренди землі від 01.11.2007, який зареєстрований у Вінницькій регіональній філії Центру ДЗК 01.02.2008 за № 01, вбачається, що орендодавець ОСОБА_1 та орендар Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжлісся" с. Міжлісся Барського району Вінницької області уклали договір про те, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено строком на 20 років.

Згідно акта прийому - передачі земельної ділянки в оренду, який є додатком до договору оренди землі, орендодавець ОСОБА_1 передала земельну ділянку в строкове платне користування.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 4698/4699/18-21 від 04.12.2018 підпис у договорі оренди землі, який укладений між ОСОБА_1 01.11.2007 року та ТОВ "Міжлісся", та в акті прийому-передачі земельної ділянки від 01.11.2007 у графі «орендодавець» - виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою. Підписи у відомостях про виплату грошей від ТОВ «Міжлісся» за серпень 2016 № 185, за серпень 2016 № 167, за липень 2016 № 142, за червень 2016 № 129, за червень 2016 № 114, за травень 2016 № 102, за квітень 2016 № 60, за січень 2016 № 3, за січень 2016 № 7, за березень 2016 № 35, за лютий 2016 № 23, за лютий 2016 № 18, за вересень 2016 № 190, у графі « ОСОБА_1 », - виконані самою ОСОБА_1 . Підписи у відомостях про виплату грошей від ТОВ «Міжлісся» за березень 2016 № 49, за квітень 2016 № 75, за липень 2016 № 156, у графі « ОСОБА_1 », - виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Факт отримання орендної плати ОСОБА_1 за всі роки перебування земельної ділянки в оренді не заперечується позивачем та доводиться дослідженими у судовому засіданні відомостями про видачу орендної плати ТОВ «Міжлісся». Однак позивач ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав лише 13.02.2018.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_1 на встановлення її цивільних прав та обов`язків щодо укладання договору оренди землі, яка перебуває у її власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписувала договір оренди землі.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

За приписами статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, згідно із частиною 1 статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

ОСОБА_1 стверджує, що про порушення свого права дізналося лише 17.01.2018, отримавши від відповідача ксерокопію договору.

Від відповідача 14.08.2018 надійшла заяви, якою останній просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Міжлісся», починаючи з 2007 року, належним чином виконує взяті на себе зобов`язання. ОСОБА_1 лише в 2018 році повідомила, що не укладала договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Міжлісся», хоча щороку з 2007 по 2017 роки отримувала від ТОВ «Міжлісся» орендну плату згідно договору оренди від 01.11.2007. ТОВ «Міжлісся» сплачує податок за використання земельної ділянки ОСОБА_1 . Факт отримання ОСОБА_1 орендної плати у ТОВ «Міжлісся» стверджується відповідними відомостями про видачу орендної плати за оренду земельної ділянки (паю) та не заперечується самою позивачкою. Як слідує з тексту договору 01 листопада 2007 року в ньому містяться персональні дані Позивача такі як серія та номер паспорту дата його видачі, ідентифікаційний код, серія та номер державного акту, дата його видачі. Вказані дані не є загальнодоступними і їх отримати без згоди власника не є можливим позаяк в судовому процесі зворотного не доведено. Відповідно дані Позивача для укладення договору нею були наданні добровільно.

Суд вважав, що позивач ОСОБА_1 знала про існування оскаржуваного договору оренди земельної ділянки з 2007 року, однак не зверталася про визнання його недійсним та передачі її земельної ділянки, а навпаки отримувала орендну плату за її використання. Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою лише 13.02.2018.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що скаржник звернувся із позовною заявою про визнання недійсним договору оренди землі з пропуском строків позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач першим пунктом в позовні заяві ставила питання про поновлення строку позовної давності, а тому суд при таких обставинах повинен був поновити ОСОБА_1 строк позовної давності, не спростовують вірних висновків суду.

Щодо застосування приписів частини 5 статті 267 ЦК України, то колегія суддів зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити і від інших учасників судового процесу.

При цьому, враховуючи, що від відповідача СТОВ «Міжлісся» надійшла заява про застосування позовної давності, яка була предметом розгляду в суді першої інстанції, і суд обґрунтовано дійшов до висновку, що позовну заяву у даній справі подано із спливом позовної давності та, як встановлено судом, позивач не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні статей 77 - 80 ЦПК України, які б свідчили про наявність поважних причин пропуску позовної давності, рішення суду про відмову в задоволенні позову за спливом строку позовної давності слід залишити без змін.

Не спростовують вірні висновки суду доводи ОСОБА_1 про те, що у відповідача є її особова справа з особистими даними, якими ТОВ «Міжлісся» могло скористатися при укладенні договору оренди землі. Разом з тим колегія суддів вважає, що працюючи в ТОВ «Міжлісся», яке користувалося земельною ділянкою позивача, остання могла дізнатися про стан своїх майнових прав і обставин, які б унеможливлювали чи істотно утруднювали це зробити, позивачем не наведено.

Не приймаються судом доводи апеляційної скарги про те, що в 2005 році ОСОБА_1 уклала з відповідачем договір оренди земельної ділянки, а тому розуміла, що отримує орендну плату по договору за 2005 рік.

Позивачем, в супереч ч. 2 ст. 78 ЦПК України суду не наданий такий договір, а тому доказування не може гуртуватися на припущеннях, що відповідає положенням ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Крім того, товариство було створено лише 12.04.2007, що відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відтак, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення про застосування позовної давності.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

О. С. Панасюк