Постанова

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 1519/11771/12

провадження № 61-27483св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Одеська міська рада, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року у складі судді Михайлюка О. А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Журавльова О. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2012 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Одеська міська рада, ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору купівлі продажу недійсним, витребування майна у добросовісного набувача та виселення.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси і за договором від 29 червня 2004 року № 11/72 передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранд» (далі - ТОВ «Гранд»).

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 25 квітня 2006 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спірне нежитлове приміщення.

14 грудня 2006 року за договором купівлі-продажу власником нежилого приміщення стала ОСОБА_2 , а 13 березня 2007 року, за договором дарування ОСОБА_2 подарувала спірне нежиле приміщення ОСОБА_3 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2008 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2006 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2010 року позовна заява ОСОБА_1 про визнання права власності на спірне нежиле приміщення залишена без розгляду.

Оскільки спірне нежитлове приміщення стало власністю ОСОБА_1 на підставі судового рішення, яке у встановленому законом порядку скасоване, а наступні відчуження спірного об`єкту нерухомості здійснено з порушенням права власності позивача, позивач був вимушений звернутись за захистом своїх прав з позовом до суду.

З урахуванням викладених обставин, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 236,5 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 14 грудня 2006 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 ; витребувати від ОСОБА_3 спірне нежитлове приміщення; усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_3 з спірного нежитлового приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року позов задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_3 нежитлове приміщення підвалу загальною площею 236,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_3 з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 236,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно було придбано за договором у особи, яка не мала право його відчужувати, власник майна, у даному випадку територіальна громада м. Одеси в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради має право на підставі статті 388 ЦК України заявити вимогу про витребування майна у добросовісного набувача, а не вимагати визнання недійсним договору про відчуження майна. Зазначені обставини стосуються не лише випадків коли укладено один договір із порушенням закону, а і у випадку, коли спірне майно відчужувалось на підставі наступних договорів.

Не погодившись з цим рішенням, ПАТ «Дельта Банк» подало до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 серпня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалені судові рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 травня 2018 року справа № 1519/11771/12 надійшла до Верховного Суду.

26 вересня 2019 року вказана справа разом з касаційною скаргою передана на розгляд колегії суддів: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 червня 2004 року на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 11/72 Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, передало в оренду ТОВ «Гранд» у строкове платне користування нежитлове приміщення підвалу загальною площею 158,5 кв м по АДРЕСА_1 .

У процесі експлуатації підвального приміщення ТОВ «Гранд» здійснило внутрішню реконструкцію й капітальний ремонт приміщення підвалу і за рахунок приєднання додаткових приміщень (без відповідного дозволу власника приміщень) площа нежитлового приміщення збільшилась з 158,5 кв.м до 236,5 кв.м.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 25 квітня 2006 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спірне нежитлове приміщення.

14 грудня 2006 року за договором купівлі-продажу власником нежилого приміщення стала ОСОБА_2 , а 13 березня 2007 року, за договором дарування ОСОБА_2 подарувала спірне нежиле приміщення ОСОБА_3 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2008 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2006 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2010 року позовна заява ОСОБА_1 про визнання права власності на спірне нежиле приміщення залишена без розгляду.

Спірне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, укладеного 27 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк`та ОСОБА_3 , право вимоги перейшло від АКІБ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської ообласті від 11 травня 2016 року, іпотечний договір, укладений 27 квітня 2007 року мж АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , яким передано в іпотеку нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , визнано недійсним.

На підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області» і рішення Одеської міської ради народних депутатів від 27 вересня 1991 року № 179-XXI «Про формування комунальної власності м. Одеси» - територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради з 1991 року є власником державного житлового і нежитлового фонду з матеріально-технічною базою й ремонтними організаціями, що пов`язані із обслуговуванням та експлуатацією зазначених фондів, управлінням яким займається Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 10 березня 2005 року № 123 спірне приміщення включено до переліку об`єктів комунальної власності.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент ухвалення рішень судами попередніх інстанцій) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною третьою статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені і можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_3 набув право власності на спірне майно безвідплатно (за договором дарування), у зв`язку з чим позивач має право витребувати це майно.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки право комунальної власності територіальної громади м. Одеси на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 236,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є незаперечним та таким, що набуто з правових підстав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про усунення перешкод в його користуванні шляхом виселення з нього ОСОБА_3 та передачі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Посилання ПАТ «Дельта Банк»на те, що спірне майно не є власністю територіальної громади м. Одеси спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки дія рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року була зупинена ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2018 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило