У Х В А Л А

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 127/18786/18

провадження № 61-14772 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В.М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання права власності.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що слідчим Управлінням

ГУ НП в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000845 від 20 листопада 2017 року та 28 листопада 2017 року в рамках зазначеного кримінального провадження під час проведення обшуку у відповідача ОСОБА_2 були вилучені грошові кошти в розмірі 5 000,00 доларів США та 134 250,00 грн Зазначені грошові кошти, які знаходились на зберіганні у ОСОБА_3 , а згодом вилучені, вважає своєю приватною власністю, які були заощаджені ним особисто з відповідних доходів, оскільки він тривалий час проходив службу у лавах Збройних Сил України на посадах начальницького офіцерського складу і на вказані заощаджені кошти він планував здійснити перший внесок з метою придбання житла у м. Києві.

Відповідно до протоколу обшуку від 28 листопада 2017 року, відповідач зазначав, що не був обізнаний про походження вилучених грошових коштів під час обшуку.

30 листопада 2017 року під час зустрічі з відповідачем, останній повідомив, що він переплутав коробку, що залишав йому на зберігання позивач, який не ставив до відома про її вміст, з купленими ним коробками цукерок, а тому відбулась помилка, що призвела до вилучення грошових коштів слідчим Управлінням ГУ НП в Київській області.

Незважаючи на неодноразові усні звернення позивача до відповідача, останній обіцяв повернути належні йому грошові, в той же час неодноразово ставив під сумнів право власності на вказані грошові кошти.

14 грудня 2017 року він звернувся до відповідача письмово з претензією про повернення грошових коштів.

22 грудня 2017 року відповідач повідомив, що вилучені грошові кошти він повернути не може та додатково зазначив, що на час їх вилучення йому було невідомо про їх приналежність.

24 грудня 2017 року він звернувся і заявою до начальника СУ ГУНП в Київській області та слідчого СУ ГУНП в Київській області Безпалого О. А. про повернення належних йому грошових коштів у сумі 5 000,00 доларів США та 134 250,00 грн, які були вилучені у відповідача 28 листопада 2017 року, на що отримав відповідь, що вказані грошові кошти вилучені в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню №0000845.

Враховуючи, що грошові кошти йому так і не повернуті, право на них фактично не визнається, що перешкоджає йому володіти, користуватися і розпоряджатися особистою власністю, а отже на підставі наведеного просив визнати за ним право власності на валютні цінності (грошові кошти) у кількості 5 000,00 доларів США та грошові кошти в сумі 134 250,00 грн, які вилучені під час обшуку 28 листопада 2017 року у кримінальному провадженні

№ 0000845 від 20 листопада 2017 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня

2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції відповідно до норм чинного законодавства та на підставі доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів належність йому вказаних коштів у заявленому розмірі, які були вилучені у ОСОБА_2 та укладення з відповідачем договору зберігання грошових коштів у розмірі 5 000,00 доларів США та 134 250,00 грн, та належність цих грошових коштів йому на праві власності і що саме вказані кошти були передані останньому на зберігання.

06 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 15 травня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 25 липня 2019 року, в якій просив задовольнити його касаційну скаргу, скасувати судові рішення з прийняттям нового рішення про повне задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога про визнання права власності на грошові кошти, що є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 15 травня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 25 липня 2019 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко