КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бак В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івченко Анастасія Володимирівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, поділ спадкового майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , згідно з яким просила: визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині, яка складає обов`язкову частку житлового будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; поділити майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , отриманий нею та відповідачем у спадок, наступним чином: позивачу - Ѕ частки, відповідачу - Ѕ частки житлового будинку; здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому на праві приватної власності житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 .

У зв`язку з зазначеним, позивач та дружина померлого - ОСОБА_2 , як спадкоємці першої черги за законом, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття вищезазначеної спадщини.

Разом з тим, незважаючи на те, що згідно з шлюбним договором, укладеним 14.05.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , будинок АДРЕСА_2 віднесено до особистої приватної власності померлого, спадщина між спадкоємцями була розподілена наступним чином: 1/4 частку нерухомого майна успадкувала позивача, а 3/4 часток - відповідач.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що при розподілі спадщини нотаріусом не було враховано вищенаведених положень шлюбного договору, та, як наслідок, допущено порушення прав позивача як спадкоємця, останній звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2019 року у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 174-178).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги, позивач вказує, що суддя Колдіна О.О. не мала права брати участь у розгляді даної справи, оскільки під її головуванням вже розглядалася цивільна справа між тими самими сторонами та, фактично, про той самий предмет, а саме: стосовно володіння та користування спадковим майном - житловим будинком АДРЕСА_2 .

Крім того, апелянт зауважує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, безпідставно не надав належної оцінки тому факту, що шлюбним договором, укладеним між ОСОБА_4 та відповідачем, будинок АДРЕСА_2 було віднесено до особистої приватної власності померлого (т. 2, а.с. 181-187).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.06.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 2, а.с. 198, 199).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.06.2019 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (т. 2, а.с. 201).

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої, серед іншого, увійшов будинок АДРЕСА_2 , що належав померлому на підставі рішення Постійного діючого Третейського суду при асоціації «Рада-Право» від 15.01.2007 року, ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2008 року та виконавчого листа, виданого 26.02.2008 року, на підставі якого 11.04.2008 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності ОСОБА_4 .

При цьому, за відомостями, що містяться в матеріалах спадкової справи № 5/2014, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_4 , вказаний житловий будинок було віднесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко А.В. до спільної сумісної власності померлого чоловіка ОСОБА_4 та його дружини - ОСОБА_2 .

У зв`язку з зазначеним, 04.04.2016 року ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, а саме будинок АДРЕСА_2 , а також Свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину вказаного будинку.

Іншу ј частину будинку успадкувала матір померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , про що свідчить Свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 05.06.2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 292.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що при розподілі спадщини нотаріусом не було враховано положень п. «в» розділу ІІ шлюбного договору, укладеного 14.05.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яким, в свою чергу, будинок АДРЕСА_2 віднесено до особистої приватної власності померлого ОСОБА_4 .

Так, у відповідності до 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.

Разом з тим, положення ст.ст. 92, 93 Сімейного кодексу України надають подружжю право укладати шлюбний договір, яким будуть регулюватися майнові відносини між ними, а також визначатися їхні майнові права та обов`язки.

При цьому, ч.ч. 1, 2 ст. 97 Сімейного кодексу України передбачено, що у шлюбному договорі може бути визначене майно, яке дружина, чоловік передає для використання на спільні потреби сім`ї, а також правовий режим майна, подарованого подружжю у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Так, дійсно, 14.05.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.1996 року, було укладено шлюбний договір, п.п. «в» п. 2 розділу ІІ якого передбачено, що особистою приватною власністю кожного з подружжя є нерухоме майно, автотранспортні засоби, інше майно, право власності на яке підлягає обов`язковій державній реєстрації, що буде придбаватися у шлюбі на ім`я одного з подружжя будь-яким способом, відмінним від дарування чи успадкування.

Крім того, як обумовлено у п. 4 розділу ІІ шлюбного договору, спільною сумісною власністю подружжя є: будь-яка річ, набута за час шлюбу, і не віднесена подружжям до особистої приватної власності одного з них; будь-які майнові права (в тому числі корпоративні), набуті за час шлюбу, і не віднесені подружжям, до особистої приватної власності одного з них; майно (речі та майнові права, в тому корпоративні), передане кожним з подружжя до спільної сумісної власності із майна, що є їх особистою приватною власністю, за умови нотаріального посвідчення угоди про таку передачу; заробітна плата, пенсія, стипендія кожного з подружжя, одержані або нараховані у період знаходження у зареєстрованому шлюбі; інші доходи, які не віднесені цим договором до особистої приватної власності, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджет для спільного використання, або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень шлюбного договору, суд першої інстанції, встановивши, що спірний будинок було набуто ОСОБА_4 у власність за час шлюбу, дійшов правильного висновку про належність вказаного будинку до спільної сумісної власності подружжя, адже п.п. «в» п. 2 розділу ІІ шлюбного договору відносить до особистої приватної власності лише те нерухоме майно, яке буде придбаватися одним із подружжям у шлюбі, але після укладення шлюбного договору.

Більш того, слід зазначити, що у шлюбному договорі подружжям було визначено майно, яке є особистою власністю дружини (п. ІІ.2 договору) та майно, яке є спільним майном подружжя (п. ІІІ.2 договору).

Водночас, незважаючи на те, що спірний будинок не був охопленим шлюбним договором, хоча був набутий час шлюбу та до укладення шлюбного договору, він має статус спільного майна подружжя.

За вказаних обставин, при розподілі спадщини, зокрема будинку АДРЕСА_2 нотаріусом було вірно застосовано положення ст. 60 СК, про що також обґрунтовано та мотивовано зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішення суду підлягає скасуванню з огляду на те, що суддя, який ухвалив оскаржуване рішення, не мав права брати участь у розгляді даної справи, оскільки під його головуванням вже розглядалася цивільна справа між тими самими сторонами та, фактично, про той самий предмет, колегія суддів оцінює критично, адже, в розумінні положень ЦПК України, вказані апелянтом обставини у повному обсязі спростовуються матеріалами справи в їх сукупності та, в розумінні положень ЦПК України, не є підставою для скасування судового рішення.

При цьому, слід також зауважити, що сторонами не було заявлено відвід судді, а отже підстави, на які вказує позивач, судом не перевіряються.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івченко Анастасія Володимирівна, про скасування свідоцтва про право на спадщину, поділ спадкового майна, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 22 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська