Дата документу 16.01.2019 Справа № 333/3246/15-ц
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 333/3246/15 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

секретар: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2018 року у складі судді Круглікової А.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» територіально відокремленого без балансового відділення №10007/0265 філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» територіально відокремленого без балансового відділення №10007/0265 філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» територіально відокремленого без балансового відділення №10007/0265 філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в процесі розгляду справи уточнили.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 25.09.2007 р. між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № 657, за умовами якого позивач надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 28 000 доларів США зі сплатою 12,5 відсотків за користування кредитом в строк до 25.09.2027 р. Також, 25.09.2007 р. між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався солідарно відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконує, просили достроково солідарно стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 15.10.2015 р. № 21399/3699, суму заборгованості в розмірі 24 867,82 доларів США, з якої: 22 416,27 доларів США - заборгованість по кредиту, 2 272,11 доларів США - заборгованість по відсоткам, 101,81 доларів США - пеня за прострочення відсотків, 46,81 доларів США - пеня за прострочення кредиту, 21,10 доларів США - 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 9,72 доларів США - 3% річних від простроченої суми кредиту. На підставі викладеного, позивач за первісним позовом просить суд позов задовольнити.

Не погоджуючись з позовом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у жовтні 2015 року звернулись до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними.

В позові зазначено, що банк не виконав своїх зобов'язань щодо законної видачі Позичальнику кредитних коштів в іноземній валюті та не виконав предмету договору, тому вказаний договір є недійсним. Також, позивачі за зустрічним позовом вказують, що істотна умова договору (порядок видачі та погашення кредиту) не відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України оскільки рахунок 3739 призначений лише для внутрішньобанківського обліку і до зберігання коштів не мають жодного стосунку. У зв'язку з чим, п.п. 1.3., 4.1.2. кредитного договору суперечать встановленому законодавством порядку видачі та повернення отриманих кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою національною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 162 КпАП та є недійсними оскільки не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України. Крім того, кредитний договір позивачем було підписано під впливом обману з боку банку та сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом - не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам. Так, реальна процентна ставка складає 15,218 відсотків, при цьому у договорі зазначено розмір процентів 12,5 річних, а у таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 25.09.2007 р., яка є додатком до кредитного договору, вказана реальна процентна ставка - 14,38%. Отже, в зазначених обставинах, на думку позивачів за зустрічним позовом, є ознаки обману. Оскільки недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, просили визнати кредитний договір, договір іпотеки та договір поруки недійсними

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» територіально відокремленого без балансового відділення №10007/0265 філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» територіально відокремленого без балансового відділення №10007/0265 філії - Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк»- 22 416 (двадцять дві тисячі чотириста шістнадцять) доларів США 27 центів США заборгованості за кредитом, 2 272 (дві тисячі двісті сімдесят два) долари США 11 центів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 101 (сто один) долар США 81 цент США пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, 46 (сорок шість) доларів США 81 цент США пені за прострочення сплати кредиту, 21 (двадцять один) долар США 10 центів США - 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, 9 (дев'ять) доларів США 72 центи США - 3% річних за прострочення сплати кредиту та 4 872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку та задоволення зустрічного позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому рішення суду переглядається в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 25.09.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», змінено найменування на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено договір про іпотечний кредит № 657 з додатками №№1-3, за умовами якого (п. 1.1. договору) Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 28 000 доларів США, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 28 000 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору, кредит надається на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.09.2027 р. на придбання двухкімнатної квартири за договором купівлі-продажу від 25.09.2007 р., розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

За змістом п. 1.3. договору, надання кредиту здійснюється одноразово з позичкового рахунку № НОМЕР_1 у філії Орджонікідзевське відділення № 7717 ВАТ «Ощадбанк» готівкою протягом одного робочого дня з моменту виконання Позичальником умов, що зазначені в п. 1.4. цього договору. Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутної послуги та їх обґрунтування визначені в додатках № 1, № 2, № 3 цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Пунктом 1.5. договору визначено, що Позичальник зобов'язується щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтентними платежами в сумі 328 доларів США шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 25 жовтня 2007 р. на відповідні позичкові рахунки Позичальника. Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 25.09.2027 р.

Відповідно до п. 1.6.1.1. договору, нарахування процентів здійснюється, починаючи з дня видачі кредиту до закінчення строку, вказаного в п. 1.2. договору. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Сплата процентів здійснюється Позичальником з першого дня по останній день платіжного періоду включно (під платіжним періодом розуміється період, в якому Позичальник повинен сплатити черговий платіж згідно Графіку погашення і дорівнює 30 дням).

Згідно з п. 3.4. договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначений Банком частині, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором (…) Виконання Позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги від Банку.

Пунктом 4.2.2. договору сторони передбачили право Банку при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.

За змістом п. 4.3.3. договору, Позичальник зобов'язався у разі порушення умов цього договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору (п. 8.1. договору).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не виконала взяті на себе зобов'язання за договором та допустила заборгованість по кредиту, чим порушила умови договору.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та є правильними.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредите давець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 25.09.2007 р. № 657 належним чином не виконала.

У зв'язку з чим, вимогою про дострокове повернення кредиту від 27.03.2015 р. вих. № 4/128/1120 ПАТ «Ощадбанк» просить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 30-денний строк погасити заборгованість перед Банком за кредитом в загальній сумі 23 129,92 доларів США.

Вказану вище вимогу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали особисто нарочно - 31.03.2015 р., про що свідчить підпис останніх на вимозі (т. 1, а.с. 38).

Доказів погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 25.09.2007 р. № 657, як Позичальником (відповідачем 1 за первісним позовом), так і Поручителем (відповідачем 2 за первісним позовом) матеріали цієї справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості, яка виникла за договором про іпотечний кредит від 25.09.2007 р. № 657 в сумі 22 416,27 доларів США - залишку за кредитом та 2 272,11 доларів США - заборгованості по відсоткам за користування кредитом є доведеними, обґрунтованими та підтвердженими доданими документами.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів, що оспорювані договори не відповідають вимогам ст.. ст.. 203, 215 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» і порушуть його права та інтереси.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на кшоду споживача.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.7,8 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ рпро визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як встановлено судом, договір про іпотечний кредит від 25.09.2007 р. № 657 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_3 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконувала його умови; ПАТ «Ощадбанк» надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й повну інформацію об умовах кредитування в ПАТ «Ощадбанк» (а також про його місцезнаходження), мети з якою кредит може бути використаний; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в т.ч. між зобов'язаннями Позичальника, типу відсоткової ставки, на яку кредит може бути виданий, орієнтовної сукупності вартості кредиту та вартості послуги по оформленню договору (переліку всіх видатків, пов'язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема, таких як адміністративні видатки, видатки на страхування, юридичне оформлення та інш.); строк, на який кредит був отриманий; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоти та об'єму; можливість дострокового повернення кредиту та його умов, про що свідчить сам зміст оскаржуваного договору про іпотечний кредит від 25.09.2007 р. № 657.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачами за зустрічним позовом не доведено наявність умислу банку при укладенні оскаржуваного договору на введення ОСОБА_3 в оману щодо обставин та умов спірного договору,не доведено належними та допустимими доказами недодержання в момент укладення договору про іпотечний кредит від 25.09.2007 року № 657 вимог, які є необхідними для визнання цього правочину недійсним.

Апеляційний суд перевірив інші доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи ) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Судом повно з'ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: