КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року

справа 367/6989/17-ц

провадження № 22-ц/824/5237/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів:Білич І.М., Болотова Є.В.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Університет державної фіскальної служби України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду від 17 грудня 2018 року у складі судді Пархоменко О.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до Університету Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом з подальшим уточнення позовних вимог до Університету Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ірпінського міського суду від 17 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до УніверситетуДержавної фіскальної служби України про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач не мав законних підстав звільняти позивача, оскільки скорочення в штаті посади головного бухгалтера не було. Штатним розписом на 2017 рік передбачена посада «головний бухгалтер» через дефіс «начальник відділу», однак це не відповідає законодавству та не може бути доказом скорочення посади головного бухгалтера. Крім того, відповідачем не було продовжено трудовий договір з позивачем (відсутній наказ про переведення з Національного університету ДПС України до Університету ДФС України), а тому пропозиції про прийняття (в порядку переведення) посадиюридичної сили не мають. Зазначає, що трудовий договір має бути продовжений на підставі ч. 5 ст 36 КЗпП.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було порушено вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України , оскільки ним було запропоновано позивачу вакантні посади, які були наявні у відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що наказом № 89-к від 01.03.2006 року Національної академії державної податкової служби України ОСОБА_1 було призначено на посаду головного бухгалтера, що стверджується копією наказу та трудової книжки.

Наказом НУ ДПС України № 145-к від 20.09.2017 року позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Згідно наказу Національного університету державної податкової служби України від 26.09.2017 року № 146-к в доповнення до наказу від 20.09.2017 № 145-к «Про звільнення ОСОБА_1 » нова редакція:» ОСОБА_1 , головного бухгалтера бухгалтерії 24.09.2017 року звільнити із займаної посади у зв`язку з скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). Службі бухгалтерського обліку та фінансової звітності Університету державної фіскальної служби України виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та грошову компенсацію за 17 к. днів невикористаної відпустки за період роботи з 02.03.2017 по 24.09.2017. Підстава: Наказ Національного університету ДПС України від 26.01.2016 № 345-к «Про попередження працівників щодо наступного звільнення»; попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 24.07.2017 року, ст. 44 КЗпП України.

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 1184-р «Про утворення Університет державної фіскальної служби України» Національний університет державної податкової служби України знаходиться в стадії реорганізації, правонаступником якого є Університет державної фіскальної служби України.

Наказом № 35 від 15.01.2016 року Державної фіскальної служби України було наказано розпочати реорганізацію шляхом злиття Національного університету державної податкової служби України.

Наказом № 35-к від 26.01.2016 року Національного університету державної податкової служби України було наказано до 06.02.2016 року попередити всіх працівників Національного університету державної податкової служби України про їх наступне звільнення у зв`язку із реорганізацією.

26 січня 2016 року Університет державної фіскальної служби України зареєстрований Державною фіскальною службою України в Єдиному державному реєстрі підприємств, організацій, установ України і набув статусу юридичної особи, ідентифікаційний код - 40233365.

На підставі поданих документів Державна казначейська служба України надала Університету ДФС України статус розпорядника бюджетних коштів третього рівня з правом отримання і витрачання бюджетних коштів.

Також встановлено, що згідно наказу Державної фіскальної служби України від 03.03.2018 року № 124 «Про внесення змін до Статуту Університет державної фіскальної служби України» відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України , затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, з урахуванням вимог Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-УІІ «Про вищу освіту» та на підставі витягу з протоколу № 1 від 15.02.2018 року засідання Конференції трудового колективу Університету державної фіскальної служби України внесено зміни до Статуту Університету державної фіскальної служби України, затвердженого наказом ДФС від 30.12.2016 № 1053 шляхом викладення його в новій редакції.

Також, у судовому засіданні було встановлено, що у зв`язку із реорганізацією Національного університету державної податкової служби України 24.07.2017 року позивачу ОСОБА_1 було вручено попередження про наступне звільнення, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений 24.07.2017 року та надав свої зауваження на даному попередженні.

У зв`язку із реорганізацією Національного університету державної податкової служби України позивачу Університетом державної фіскальної служби України було неодноразово надано пропозиції про прийняття (в порядку переведення) на посади, зазначені в додатку 1 ( а.с. 158-172), позивач із пропозиціями ознайомлений, проте не погодився, зазначивши, що має бути переведений за п. 5 ст. 36 КЗпП України по займаній посаді.

Згідно довідки відділу кадрів Університет державної фіскальної служби України від 23.01.2018 № 12 ОСОБА_1 вакантні посади по Науково-дослідному інституту фіскальної політики станом на 24.07.2017 року і на дату звільнення не пропонувалися тому, що відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» посади директора інституту, головного наукового співробітника, старшого наукового співробітника відносяться до наукових посад. На ці посади призначаються особи, які мають науковий ступінь та вчене звання і працюють за спеціальністю, відповідно до групи спеціальностей за галузями наук, за якою присуджено науковий ступінь.

Встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2017 року у справі № 367/1940/17 за позовом ОСОБА_1 до Національного університету державної податкової служби України , Університет державної фіскальної служби України про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, позов ОСОБА_1 задоволено частково, ОСОБА_1 з 02.03.2017 року поновлено на роботі на посаді головного бухгалтера Національного університету державної податкової служби України, стягнуто із Національного університету державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.03.2017 року по 07.07.2017 року у сумі 23575,80 гривень, в іншій частині позову відмовлено. Дане рішення набрало законної сили.

Таким чином, відповідачем було неодноразово запропоновано позивачу всі вакантні посади, які б відповідали його кваліфікації від 24.07.2017р., 31.07.2017р., 22.08.2017р., 18.09.2017р., 07.09.2017р., проте відповідачем вказані пропозиції відхилялись.

Судом першої інстанції, повно та всебічно досліджено наявні у справі докази і надано їм належну оцінку, встановивши, що відповідач дотримуючись норм чинного законодавства, за погодженням, провів реорганізацію підприємства шляхом скорочення чисельності штату працівників підприємства, в тому числі і посаду, яку займав позивач, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідачем був дотриманий порядок звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 29 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді