Справа № 155/731/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/802/20/19 Категорія: 33 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Карпук А.К., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання - Губарик К.А.,

представника позивача - Мартинюка С.В.,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків за апеляційною скаргою позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (далі - ТзОВ «Агротехніка») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ТзОВ «Агротехніка» з 09 лютого 2015 року, працюючи оператором елеватора смт. Мар'янівка, де за період з 03 липня 2016 року по 17 березня 2017 року виникла нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 255 082,75 грн. Особами, що здійснювали приймання, зберігання, обробку та видачу матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар'янівка були: завідувач елеватором ОСОБА_6, комірник ОСОБА_1, оператор елеватору ОСОБА_7 та оператор елеватору ОСОБА_3, з якими було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 11 січня 2016 року.

Вказані особи, в тому числі і відповідачка, причини нестачі пояснити не змогли. Відповідно до п. 1.2. договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 11 січня 2016 року, укладеного між ТзОВ «Агротехніка» та членами колективу (бригади) елеватора смт. Мар'янівка, в тому числі відповідачкою, підставою для притягнення члена колективу (бригади) до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, умисним знищенням або зіпсуттям матеріальних цінностей, а також їх знищенням або зіпсуттям через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами. Відповідно до п. 16 вказаного договору, заподіяна колективом (бригадою) шкода підприємству, яка підлягає відшкодуванню, розподіляється між членами цього колективу (бригади) пропорційно місячній тарифній ставці (посадового окладу) і фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди. Згідно проведеного розрахунку сума шкоди, що підлягає компенсації відповідачкою, складає 61 433,82 грн.

Ураховуючи наведене, ТзОВ «Агротехніка» просило суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 61 433,82 грн, а також судовий збір в розмірі 1 600 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року в задоволенні позову ТзОВ «Агротехніка» відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ТзОВ «Агротехніка» просило скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що на час проведення позивачем інвентаризації була присутня відповідачка ОСОБА_3, про що свідчать її підписи на документах проведеної інвентаризації та якою не було надано жодних заперечень щодо незгоди з фактичною кількістю товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар'янівка. Факт виявлення прямої шкоди підтверджується матеріалами інвентаризації, що в свою чергу є свідченням неналежного виконання відповідачкою своїх обов'язків та членів бригади щодо забезпечення цілісності товарно-матеріальних цінностей. На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та не надав належної оцінки наданим доказам, які підтверджують вину відповідачки у виникненні нестачі товарно-матеріальних цінностей.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивачем, на якого покладено тягар доказування, не доведено наявності умов для відшкодування відповідачкою ОСОБА_3 матеріальної шкоди, заподіяної підприємству внаслідок порушення останньою покладених на неї трудових обов'язків, а також винними протиправними її діями чи бездіяльністю.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ТзОВ «Агротехніка» з 09 лютого 2015 року, працюючи оператором елеватора смт. Мар'янівка (а.с.30-31).

17 березня 2017 року в ході проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар'янівка було виявлено нестачу зерна різних сільськогосподарських культур (а.с.7-20).

Згідно наданого позивачем ТзОВ «Агротехніка» зведеного розрахунку недостачі товарно-матеріальних цінностей по елеватору смт. Мар'янівка, сума недостачі становить 255 709,78 грн (а.с.21).

Звертаючись до суду з даним позовом, ТзОВ «Агротехніка» у своїх вимогах просило суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 61 433,82 грн, що визначена відповідно до п. 16 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 11 січня 2016 року, укладеного між ТзОВ «Агротехніка» та членами колективу (бригади) елеватора смт. Мар'янівка, шляхом розподілу між членами цього колективу (бригади) пропорційно місячній тарифній ставці (посадового окладу) і фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до статті 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Частиною першою статті 135-2 КЗпП України визначено, що при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Позивач покликався на те, що оскільки відповідачка була членом бригади матеріально-відповідальних осіб та підписала договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, вона, як особа винна у завданні матеріальної шкоди, зобов'язана її відшкодувати.

Проте як вірно встановлено місцевим судом, позивачем, як це визначено статтею 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження юридичних фактів, за яких може настати матеріальна відповідальність відповідачки, таких як: наявність прямої дійсної шкоди; причинний зв'язок між порушенням трудових обов'язків і шкодою; вини відповідача, сукупність яких дає власникові право притягнути працівника до матеріальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, власник або уповноважений ним орган відповідно до статті 138 КЗпП України повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, а саме те, що матеріальна шкода заподіяна підприємству внаслідок порушення покладених на відповідачку трудових обов'язків, а також винними протиправними її діями (бездіяльністю).

Крім того, позивач у наданих суду першої інстанції поясненнях вказував, що за фактом виявленої на елеваторі смт. Мар'янівка недостачі було проведено службове розслідування за результатами якого складено акт від 05 квітня 2017 року та яким визначено особу винну у виникненні недостачі, проте ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, позивач такого акта не надав.

Отже, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що власником було проведено службове розслідування, яким встановлено вину відповідачки ОСОБА_3, для належного встановлення конкретних винуватців заподіяння шкоди, хоча п. 13 договору про колективну (бригадну) відповідальність передбачено, що притягнення колективу (бригади) до матеріальної відповідальності проводиться власником після ретельної перевірки причин утворення шкоди, з урахуванням письмових пояснень, поданих членами колективу (бригади), а, у разі необхідності, також висновків спеціалістів.

Як правильно вказує місцевий суд у своїх висновках, обов'язок доведення (тягар доказування) наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов'язків за наявності порушення працівником трудових обов'язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв'язку між порушенням і шкодою та вини працівника.

З огляду на те, що позивач як роботодавець, не довів належним та допустимими доказами завдання відповідачкою йому матеріальної шкоди у зв'язку з порушенням покладених на неї трудових обов'язків, підстави для стягнення з неї такої шкоди в розмірі 61 433,82 грн у розглядуваному випадку відсутні.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову у задоволенні позову ТзОВ «Агротехніка» відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги ТзОВ «Агротехніка» покликалося на те, що факт виявлення прямої шкоди підтверджується матеріалами інвентаризації, у яких містяться підписи працівників елеватора - членів бригади, в тому числі відповідачки ОСОБА_3, що підтверджують їх згоду за фактичну наявність товарно-матеріальних цінностей. Крім того, на час проведення інвентаризації ОСОБА_3 не було надано жодних заперечень щодо незгоди з фактичною кількістю товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар'янівка, такий факт остання стала заперечувати при зверненні товариства до суду з даним позовом.

Однак наявність підпису відповідачки в матеріалах інвентаризації і відсутність її заперечень щодо незгоди з фактичною кількістю товарно-матеріальних цінностей на елеваторі, не свідчить про її вину у виникненні нестачі цих цінностей, оскільки як було встановлено, позивачем як власником не доведено, якими саме неправомірними діями відповідачки її заподіяно і чи входили до її функцій (виконання на елеваторі технічної роботи з навантажування на транспорт сировини) обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала її вина, чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді