Справа № 405/1743/19
Провадження №2/405/241/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Гершкул М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький цивільну справу № 405/1743/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вона ( ОСОБА_1 ) та дві її рідні доньки ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) зареєстровані та проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з часу його побудови та введення в експлуатацію. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її (позивача ОСОБА_1 ) чоловіка ОСОБА_5 вони (позивачі) залишились проживати в зазначеному будинку, в зв`язку з чим, після відкриття спадщини до них перейшли всі права та обов`язки, особи, яка померла. У жовтні 2004 року з їх дозволу, був зареєстрований чоловік позивача ОСОБА_2 - відповідач ОСОБА_4 , який після припинення сімейних відносин з позивачем ОСОБА_2 , наприкінці літа 2017 року, виїхав з їх будинку у найману квартиру, при цьому, забрав із собою всі свої речі та побутову техніку. Також, позивачі зазначили, що відповідач відмовляється самостійно знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим, реєстрація відповідача у належному їм (позивачам) в порядку спадкування будинку перешкоджає вільно та на свій розсуд розпоряджатися вказаним майном, а також вони позбавлені можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, а тому вони (позивачі) змушені звернутися до суду.

З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, позивачі просили визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 20.03.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 надали в судове засідання заяви, зареєстровані в суді за вх. № 13568 від 03 червня 2019 року та за вх. № 25253 від 15.10.2019 року, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили позов задовольнити. Розгляд справи здійснити за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення судом судової повістки про виклик за зареєстрованим місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не подавав, як не подавав і будь-яких інших заяв, клопотань.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися позивачі, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивачів обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , 09 вересня 1960 року уклав шлюб з ОСОБА_6 , актовий запис № 17 та після укладення шлюбу дружина змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_1 », по що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Крім того, судом також встановлено, що від даного шлюбу народилося двоє дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 06 липня 1961 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 1061 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 14 червня 1967 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 534. Їх батьками в свідоцтвах про народження зазначені: батько - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ОСОБА_10 , 13 серпня 1993 року уклала шлюб з ОСОБА_11 та після укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Окрім того, відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 одружилися 14 серпня 2004 року та дружина змінила прізвище з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 ».

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності житлового будинку, виданого Кіровоградським виконкомом міської ради на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 27.08.2003 року № 770, в обмін договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 11.06.1967 року р. 2-4565 належить цілий житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 2071236 від 24.11.2003 року право приватної власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 (1/1 частка), номер запису: 22763, в книзі: 150.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 17 травня 2004 року зроблено відповідний актовий запис за № 1410.

При цьому, судом відзначається, що ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 з 1961 та 1967 року відповідно зареєстровані та проживають по теперішній час в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка квартального комітету № 2 Подільського району м. Кропивницький від 19.09.2019 року № 573.

Відповідно до ст.ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачі ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_5 , який був власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , постійно проживали разом з ним за вказаною адресою, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Крім того, відповідно до довідки квартального комітету № 2 Подільського району м. Кропивницький від 21.01.2019 року № 47 ОСОБА_4 , 1970 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за вказаною адресою з 08.10.2017 року.

Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 18.03.2019 року місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 13.10.2004 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, факт не проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в домоволодінні, яке належить на праві приватної власності, в порядку спадкування за законом, позивачам (ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) підтверджується актом про не проживання особи від 21.02.2019 року, складеним сусідами позивачів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які проживають в будинках АДРЕСА_2 , підписи яких засвідчені головою квартального комітету № 2 Подільського району ОСОБА_20 та які підтвердили, що колишній зять ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не проживає в належному ОСОБА_9 будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з жовтня 2017 року, будь - які його речі в будинку відсутні.

Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).

Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки.

Оскільки під час судового розгляду достеменно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 ,який набув права користування житловим приміщенням - будинком, АДРЕСА_1 , не проживає в зазначеному домоволодінні з жовтня 2017 року, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в будинок, або ж відсутній за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачами, які складаються з судового збору в загальному розмірі 768 грн. 40 коп., залишити по фактично понесеним останніми.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова