Справа № 344/4257/16-ц
Провадження № 2/344/150/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Стефанець Г.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4 . З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 15.05.2014 року приватним нотаріусом Біланюк С.М., по реєстру № 1104, від імені ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно - 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 18.11.2015 року вона звернулась до нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець першої черги. Після смерті матері вона не змогла зайти в квартиру, оскільки відповідачка забрала ключі і не дозволяє їй користуватися квартирою, яка є об`єктом спадкування. Листом від 13.01.2016 року за № 5/02-14 нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу повідомив її, що за її заявою про прийняття спадщини відкрито спадкову справу № 15/2015 після смерті ОСОБА_6 , яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_2 і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В терміни, визначені законом для прийняття спадщини гр. ОСОБА_4 подано заяву про прийняття спадщини за заповітом та додано нею всі необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв`язку з цим видати їй свідоцтво про право за законом є неможливим. Як їй стало відомо, 15.05.2014 року покійна мати оформила заповіт на ОСОБА_4 , якій заповіла все своє майно.

Позивач зазначає, що на момент посвідчення заповіту її покійна мати не усвідомлювала значення своїх дій. Зокрема 16.06.2013 року мати отримала травму, внаслідок якої була втрата свідомості. З 16.06.2013 року по 19.06.2013 року вона лікувалась в ЦМКЛ, звідки переведена в ОКЛ з діагнозом «забій головного мозку середнього ступеня важкості. Забій лобних долей головного мозку. Забій м`яких тканин голови, цукровий діабет». Вона була у дуже важкому стані, не впізнавала її, тому посвідчення від імені матері заповіту в цей період є сумнівним, а по стану здоров`я вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. У травні 2014 року (дата складання заповіту) ОСОБА_6 виповнився 81 рік. Мама перебувала на обліку в міській поліклініці № 2, періодично проходила курс амбулаторного лікування. На цей час стан її здоров`я значно погіршився, вона погано чула, не дуже добре бачила. Згідно довідки Міської поліклініки № 2 від 08.05.2014 року № 115, за 7 днів до посвідчення заповіту хвора ОСОБА_6 за межі квартири не виходить. Спостерігається різке порушення ходи, пересувається по квартирі при сторонній допомозі. Відмічається різке погіршення пам`яті та інтелекту, дезорієнтацію, мова порушена. Потребує постійного стороннього догляду, (довідка долучена до матеріалів справи). Також, позивач вказує, що заповіт не підписаний померлою ОСОБА_6 . Згідно висновку № 2750 від 10.08.2013 року дільничого інспектора міліції ВДІМ Івано-Франківського МВ УМВС ст.лейтенанта міліції Грибінника О.М. зазначено, що ОСОБА_6 , якій виповнилося 81 рік, пояснень письмових надати не може так як підписати не зможе. Крім того заповіт складено з порушенням норм ст. 1248, 1253 ЦК України та вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. ОСОБА_7 .З п.1.8 вищезначеної інструкції зазначено, що якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Відповідно до г.З п.1.11 Інструкції зазначено, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися не менше ніж при двох свідках. Проте в заповіті відсутні відомості про те, що були присутні свідки при складанні заповіту.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2016 року (суддя Бабій О.М.) відкрито провадження у справі (а.с. 15, т. 1).

Розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 182 від 09.09.2016 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи, у зв`язку з перебуванням с. Бабій О.М. у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами (а.с. 214, т. 1).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Мелещенко Л.В. (а.с. 215, т. 1).

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Мелещенко Л.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 240, т. 1).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 247, т. 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 248, т. 1).

В судовому засіданні позивач та її представники позивача підтримали вимоги позову, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили щодо позову у повному обсязі зазначивши, що оспорюваний заповіт посвідчений нотаріально на дому у зв`язку з хворобою заповідача, особисто підписаний матір`ю відповідача та власноручно прописано, що цей заповіт нею прочитано вголос та підписано особисто. Заповіт складено не в період (чи в межах періоду) коли ОСОБА_6 перебувала на лікуванні з 16.06.2013 по 01.07.2013 роки, як вказує позивач, а через рік після лікування 15.05.2014 року, а померла мати через півтора року після його складання. На обліку в психоневрологічному диспансері мати не перебувала, особисто отримувала на дому пенсію. До останньої хвилини життя відповідачка була поряд з матір`ю, все що могла, робила для продовження її життя. ОСОБА_6 до останнього дня була при свідомості. Похорон матері вона здійснила за всіма звичаями, тоді як позивач на похорон матері не приїхала. Ні поведінка ОСОБА_6 , ні перебіг її хвороби, згідно записів в медичній документації, не дають жодних підстав для сумнівів, що за станом здоров`я остання не могла розуміти значення своїх дій чи керувати ними. Висновком судово-психіатричного експерта № 14/2018 від 01.03.2018 року зазначено, що на момент посвідчення заповіту 15.05.2014 року, ОСОБА_6 психічним захворюванням не страждала. ОСОБА_6 , в силу свого психічного стану, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту 15.05.2014 року. Крім того, приватний нотаріус Біланюк С.М, надала детальні пояснення, що під час посвідчення на дому заповіту від імені ОСОБА_6 15.05.2014 року, ОСОБА_6 розповіла їй про свої обставини, особисто за журнальним столиком сама прочитала та особисто підписала заповіт, чим підтверджується, по-перше, її свідоме волевиявлення, по-друге, що заповіт підписано особисто ОСОБА_6 та вона вміла писати і розписуватися. Крім того, доводи позову в частині, що на заповіті підпис виконано не ОСОБА_6 що вона не вміла писати та не могла підписуватися, спростовуються наявними у справі документальними доказами. Посилання позивача на Висновок 2750 від 10.07.2013 року, оформлений дільничним інспектором міліції Івано-Франківського МВ УМВС не може бути взятим до уваги, оскільки з витребуваних судом матеріалів перевірки зареєстровані в ЖЕО № 5591 від 30.07.2013 року (висновок №2750) не вбачається жодних пояснень, оформлених зі слів самої ОСОБА_6 та неможливістю нею розписатися, яке було б засвідчене іншими особами, зокрема, сусідами. В цих матеріалах є лише рапорт дільничного інспектора ОСОБА_8 від 07.08.13 року на ім`я начальника Івано-Франківського МВ УМВС, з якого вбачається, що під час відвідування за місцем проживання від надання письмових пояснень відмовилась (при цьому, не зазначено хто?), що не відповідає змісту викладеному ст.лейтенантом міліції ОСОБА_9 у вищенаведеному Висновку 2750 від 10.07.2013 року, тобто суперечить змісту рапорту. Також, не є обґрунтованими і доводи позову, що заповіт складено з порушенням закону щодо його форми та посвідчення. Зі змісту оспорюваного заповіту вбачається, що ОСОБА_6 власноручно прописала «цей заповіт мною прочитано вголос та підписаний особисто», а в графі підпис заповідача, нею вчинено підпис, коло якого прописано власноручно ОСОБА_6 . Позивачкою не надано будь-яких об`єктивних доказів, що ОСОБА_6 через фізичні вади не могла сама прочитати заповіт, тому посилання в позові що в заповіті відсутні відомості про те, що були присутні свідки при складанні заповіту є безпідставним.

Свідок ОСОБА_1 суду пояснила, що на час складення заповіту її мати ОСОБА_6 не виходила за межі квартири та її практично не впізнавала. При цьому свідок зазначила, що мати не лікувалася в психіатричних закладах.

Свідок ОСОБА_10 стверджувала про хворобливий та безпорадний стан бабусі.

Допитана в судовому засіданні приватний нотаріус Біланюк С.М. пояснила, що під час посвідчення на дому заповіту від імені ОСОБА_6 15.05.2014 року, ОСОБА_6 , будучи людиною старшого віку, прийшла до неї з іншої кімнати, опираючись на паличку. Нотаріус розмовляла з ОСОБА_6 , з`ясовувала наявність інших спадкоємців по справі. При розмові ОСОБА_6 повідомила, що у неї є ще одна дочка, яка перебуває за кордоном, однак вона нею не опікується та зазначила, що у неї погані стосунки з онучкою. ОСОБА_6 при ній читала та сприймала інформацію, розповіла їй про свої обставини, особисто за журнальним столиком сама прочитала та особисто підписала заповіт.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 06.11.2015 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Як слідує з матеріалів справи, позивач є дочкою померлої ОСОБА_6 (а.с. 5, 6-7, т. 1).

15 травня 2014 року ОСОБА_6 був складений заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С.М. та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 1104, згідно якого вона усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося, а також все, на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 96, т. 1).

Як зазначено у листі голови правління обслуговуючого кооперативу «Набережна ім. В.Стефаника-14» від 02.06.2013 року № 10, в квартирі АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно умов договору, який був укладений у 2002 році між ОСОБА_11 1. та її дочкою ОСОБА_12 , остання бере на себе обов`язок довічного утримання мами і залишає свою дочку ОСОБА_13 , яка бере на себе обов`язки матері. В даний час умови договору не виконуються. ОСОБА_6 сама оплачувала комунальні послуги, купує продукти та ліки, в зв`язку зі станом здоров`я. З часу проживання онучки з бабусею, до і після заміжжя, за свідченнями ОСОБА_6 , онука їй не допомагала. Натомість виникали суперечки та образи зі сторони утримувача. Зі слів ОСОБА_6 напередодні ОСОБА_14 була викликана міліція через надзвичайну ситуацію (наносили тілесні пошкодження), яка виникла між ОСОБА_6 та подружжям ОСОБА_13 . Згідно сказаного попередньо, ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_12 та внучка ОСОБА_13 , нічим не допомагали, а тільки шкодили. Відносини між ними були неприємні та погані. На даний час вони залишили хвору пенсіонерку, учасника війни ОСОБА_6 без догляду та без допомоги (а.с. 60, т. 1).

Висновком № 2750 від 10.08.2013 року дільничного інспектора міліції ВДІМ Івано-Франківського МВ УМВС ОСОБА_9 розглянуто звернення гр. ОСОБА_15 щодо замаху на життя її матері ОСОБА_6 , з боку онучки ОСОБА_16 , яким повідомлено, що викладені у заяві факти не знайшли свого підтвердження (а.с. 41, т. 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування, а саме: визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , що укладався 26.07.2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , реєстраційний № НОМЕР_2 . За наслідками недійсності даного договору дарування квартири кожнуа із сторін зобов`язано повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Стягнуто з ОСОБА_10 судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 50-53).

Згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2014 року залишено без змін (а.с. 54-56).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року залишено без змін (а.с. 57-58).

Позивач 13.10.2015 року звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом, відповідно до якої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В. було заведено спадкову справу № 15/2015 (а.с. 80-123, т. 1).

Листом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В. від 13.01.2016 року № 5/02-14, відповідно до звернення ОСОБА_1 , повідомлено, шо заявою про прийняття спадщини відкрито спадкову справу № 15/2015 після смерті ОСОБА_6 , яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_2 і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В терміни, визначені законом для прийняття спадщини гр. ОСОБА_4 подано заяву про прийняття спадщини за заповітом та додано нею всі необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У відповідності до ст. 1223 Цивільного кодексу України видача свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливою (а.с. 9, т. 1).

Також, як слідує з долученого представником позивача листа голови правління обслуговуючого кооперативу «Набережна ім. В.Стефаника-14» від 18.05.2016 року № 26, у квартирі АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У червні 2013 року ОСОБА_6 отримала травму голови, внаслідок чого і стаціонарно в лікарні. Внаслідок отриманої травми стала погано себе почувати, пересувалася тільки по квартирі. У 2013 році ОСОБА_6 виповнилось 81 рік. На цей час стан її здоров`я значно погіршився, за межі квартири не виходила, вона себе погана почувала, інколи не розуміла з ким розмовляє, де знаходиться, плутала події в часі, казала що їй паморочиться голова, а також те, що доглядає її дочка та внучка, хоча інколи не могла згадати їх ім`я. До її квартири навідувались ( ОСОБА_18 ) ОСОБА_13 - онука, ОСОБА_1 - дочка та ОСОБА_4 - дочка. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,, була непрацездатною особою за віком, мала тяжкі захворювання, мала різке погіршення пам`яті, погано розмовляла, не впізнавала, не орієнтувалася в часі та просторі і за станом здоров`я потребувала допомоги (а.с. 34).

Відповідно до положень ст.ст.1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснюється особисто.

ОСОБА_19 може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України).

Згідно положень ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому, має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Заповіт відповідно до положень ст.1247 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Для визначення стану ОСОБА_6 на момент посвідчення заповіту, ухвалою суду від 20.11.2017 року призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставлені питання, які заявляв представник позивачки: Чи на момент посвідчення заповіту 15.05.2014 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждала психічними захворюваннями або будь-якими іншими захворюваннями? Чи діагнози: дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. змішаного генезу (гіпертонічна, склеротична, діабетична), стійкі залишкові явища після перенесеного ішемічного інсульту (09.06.2013 року) у вигляді правобічного геміпорезу, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь 3, ризик 4, концентрична ГЛШ ІХС, кардіосклероз дифузний СН ІІ до ІІІ, цукровий діабет ІІ ст., середньої важкості, стадія субкомпенсації, діабетична антипатія нижніх кінцівок, деформуючий остехоартрит колінних суглобів ФНС ІІІ ст., поставлені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент посвідчення заповіту 15.05.2014 року, впливали на усвідомлення та розуміння своїх дій та здатність керувати ними? Чи могла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в силу хвороби, віку та психічного стану усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними в момент складання заповіту 15.05.2014 року?

Проведення експертизи доручено експертам Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні № 3, з направленням їм матеріалів справи та оригіналів 4-х медичних карток/історії хвороби ОСОБА_6 , зокрема: №10938/15 та № 7501/13 з Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні, № 1187913 з обласної клінічної лікарні та амбулаторну картку №305 Івано-Франківської міської поліклініки №2 (а.с. 30, т. 2).

Як слідує з Висновку судово-психіатричного експерта № 14/2018 від 01.03.2018 року, на момент посвідчення заповіту 15.05.2014 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , психічним захворюванням не страждала. Інші захворювання не в компетенції судово-психіатричного експерта. ОСОБА_6 в силу свого психічного стану могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту 15.05.2014 року (а.с. 33-42, т. 2).

На обґрунтування експертного висновку, в п.22 експертом пояснено, що з наданих об`єктів експертизи відомо, що на протязі життя ОСОБА_6 за медичною допомогою до лікарів психіатрів та наркологів не зверталася, в медичних установах психіатричного та наркологічного профілів не перебувала, на диспансерних обліках у лікарів психіатрів та наркологів не перебувала. Також експертом у висновку зазначено, що в 2013 році 16.06. пo 01.07 підекспертна ОСОБА_6 поступила в стаціонар в оглушеній свідомості, але в подальшому була контактна, в свідомості орієнтувалася, виписана в задовільному стані, жодних скарг психіатричного характеру не висловлювала, будь яких симптомів психічного розладу не виявляла, що спростовує доводи позову про те, що внаслідок травми в цей період часу ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення заповіту.

Також експертом відображено, що в період вересень-жовтень 2015 року, коли в ОСОБА_6 спостерігались розлади свідомості, за час перебування у відділенні (поступила у стані оглушення), експертами до уваги не беруться, оскільки не відносяться до періоду часу, що цікавить суд, хоча за час перебування у відділенні АІТ спостерігалась позитивна динаміка стану хворої, в подальшому була в свідомості, адекватна та доступна мовному контакту.

Допитана в судовому засіданні 23.10.2019 року експерт обласної психоневрологічної лікарні № 3 Михайлів Н.П. вказала, що експертне дослідження проводилося на підставі медичних карток хворої. Експерт підтвердила, що висновок про те, що ОСОБА_6 на час посвідчення заповіту, в силу свого психічного стану, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є об`єктивним. На запитання, чому експертом по медичній картці № 305 ОФПЦ не вказано про період з 17.12.2013 року по 14.10.2015 року зазначила, що записи за цей період не містять анамнезу хвороби ОСОБА_6 , що стосується психічного стану підекспертної.

Також, допитана в судовому засіданні 21.01.2019 року приватний нотаріус Біланюк С.М., надала детальні пояснення, що під час посвідчення на дому заповіту від імені ОСОБА_6 15.05.2014 року, остання розповіла їй про свої обставини, особисто за журнальним столиком сама прочитала та особисто підписала заповіт, з чого можна зробити висновок про її свідоме волевиявлення під час посвідчення спірного заповіту та того, що заповіт підписано особисто ОСОБА_6 та вона вміла писати і розписуватися.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , оскільки вони не відповідають зібраним по справі доказам, а тому не приймає їх до уваги.

Посилання в позові на Висновок 2750 від 10.07.2013р. оформлений дільничим інспектором міліції Івано-Франківського МВ УМВС ст.лейтенантом міліції Грибіник О.М., в якому вказано, що під час відвідування за місцем проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 було встановлено, що письмових пояснень надати не може так як підписати не зможе, не може бути взятим до уваги, оскільки з витребуваних судом матеріалів перевірки зареєстровані в ЖЕО №5591 від 30.07.2013 року (висновок №2750) не вбачається жодних пояснень, оформлених зі слів самої ОСОБА_6 та неможливістю нею розписатися, яке було б засвідчене іншим особами. У вказаних матеріалах наявний рапорт дільничного інспектора ОСОБА_8 , від 07.08.13 року на ім`я начальника Івано-Франківського МВ УМВС, з якого вбачається, що під час відвідування за місцем проживання від надання письмових пояснень відмовилась, при цьому, не конкретизовано хто саме, що не відповідає змісту викладеному ст.лейтенантом міліції ОСОБА_9 у вищенаведеному Висновку 2750 від 10.07.2013р., тобто суперечить змісту рапорту.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам, відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

З роз`яснень, які містяться в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК суд відповідно до ст.145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, посвідченого 15.05.2014 року приватним нотаріусомБіланюк С.М., по реєстру № 1104, від імені ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 06.12.2019 року.