Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2191/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 19 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/2191/16ц за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотарілаьного округу Стопченко Катерини Олександрівни, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_4 про зобов'язання скасувати реєстраційну дію

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Зубчук І.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконною реєстрацію Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко Катериною Олександрівною обтяження № 6578970, яке вчинено 03.12.2012 року на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та зобов'язати Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стопченко Катерину Олександрівну скасувати обтяження № 6578970, яке вчинено 03.12.2012 року на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

При цьому зазначає, що 12 лютого 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний та іпотечний договори.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» договір про відступлення прав за іпотечними договорами, на підставі якого 03 грудня 2012 року приватним нотаріусом Стопченко К.О. було накладено обтяження на належне йому майно. Вважає, що дії відповідача є протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права без вчинення нотаріальної дії з майном.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на ті обставини, що на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості. Таким чином вважає дії нотаріуса неправомірними, оскільки повноваження нотаріусів на виконання реєстраційної дії у Державному реєстрі прав пов'язувалися законодавцем виключно із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Також вважає, що нотаріус зобов'язана була перед реєстрацією нового іпотекодержателя в реєстрі перевірити наявність заборгованості за кредитним договором, реєстрацію прав відступлення за іпотечним договорам ОСОБА_2, виконання сторонами договору факторингу його умов, а саме сплати ТОВ ФК «Вектор Плюс» ціни продажу за кредитним договором та відповідно набуття ним права кредитора та іпотекодержателя. Разом з тим матеріали справи не містять доказів на підтвердження даних обставин.

Крім того зазначає, що нотаріус зобов'язана була відмовити у реєстрації обтяження земельної ділянки та будинку через відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а саме не внесення станом на 03.12.2012 р. даних про право власності на земельну ділянку до реєстру права власності на нерухоме майно. Разом з тим, на вищевказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, неправильно застосував норми чинного законодавства, що на думку позивача призвело до ухвалення незаконного рішення.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник третьої особи ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанцій без змін.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин. Хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач - приватний нотаріус Стопченко К.О. в судове засідання також не з'явилась. Надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які не з'явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що у вересні 2016 року ОСОБА_2 подав позов до суду, у якому просив визнати незаконним та скасувати запис у Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 6578970), вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О., про зміну умов обтяження будинку АДРЕСА_1, внесений 03 грудня 2012 року.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною першою статті 2 КАС передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Спором адміністративної юрисдикції в розумінні підпунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», у подальшому - Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та позивачем було укладено кредитний договір № 0501/0208/88-015, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредит на суму 150 000 доларів США на строк до 09 лютого 2018 року.

У якості забезпечення виконання зобов'язань між Банком та ОСОБА_2 12 лютого 2008 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого позивач на забезпечення виконання основного зобов'язання передав Банку належні йому на праві власності будинок АДРЕСА_1.

12 лютого 2008 року приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С.Л. наклала заборону відчуження вказаного будинку та земельної ділянки шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру іпотек.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу № 15 відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» свої права за зобов'язаннями позивача за кредитними договором.

Також на підставі договору про відступлення права за іпотечними договорами, який укладений також 28 листопада 2012 року, ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» права вимоги за іпотечними договорами, в тому числі і за іпотечним договором укладеним з позивачем ОСОБА_2 Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.

03 грудня 2012 року на підставі даного договору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О. прийняла рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснила заміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» шляхом внесення до Державного реєстру іпотек відповідного запису (реєстраційний номер обтяження 6578970).

Позивач вважає, що запис, внесений приватним нотаріусом про зміну умов обтяження предмета іпотеки здійснено з перевищенням повноважень спеціального суб'єкта, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки на час внесення до Державного реєстру іпотек відповідного запису приватний нотаріус не мав таких повноважень.

Крім того, позивач вважає, що приватний нотаріус порушила вимоги статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та підпункту 16 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2011 року № 703 (чинного на час виникнення спірних відносин), оскільки на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Отже, за наведених вище обставин можна дійти висновку, що позовна заява ОСОБА_2 не містить вимог щодо виконання цивільно-правових угод, натомість позивач просить визнати дії приватного нотаріуса протиправним та зобов'язати його скасувати запис в Державному реєстрі іпотек про зміну умов обтяження будинку та земельної ділянки.

Тобто у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії Приватного нотаріуса, який у межах спірних правовідносин діє як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 817/567/16 від 04.04.2018р.).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що спір у даній справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, суд першої інстанції належним чином не визначив характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого помилково розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі.

Крім того, відповідно до вимог частини першої статті 256 ЦПК України необхідно повідомити ОСОБА_2, що розгляд даного позову віднесено до юрисдикції адміністративних судів і дана справа за вибором позивача підсудна Житомирському окружному адміністративному суду чи Київському окружному адміністративному суду (ч.1 ст. 25 КАСУ).

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стопченко Катерини Олександрівни, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ОСОБА_4 про зобов'язання скасувати реєстраційну дію закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Головуючий Судді