КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 759/7214/18

провадження № 22-ц/824/10851/2019

19 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кирилюк Г. М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Святошинської РДА у м. Києві про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бондара Антона Вікторовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року у складі судді Шум Л. М.,

встановив:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення суду представник ОСОБА_1 - адвокат Бондар А. В. 04 липня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2019 року ОСОБА_1 отримала копію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року, тому останнім днем подання апеляційної скарги на вказане рішення суду було 01 липня 2019 року (а.с. 59).

В заяві про поновлення с троку на апеляційне оскарження апелянт посилається на ті підстави, що копію оскаржуваного рішення позивач отримала 30 травня 2019 року, а 01 липня 2019 року представник позивача ознайомився з матеріалами справи для того, щоб зрозуміти підстави відмови у позові.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням інших підстав для його поновлення та документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або доказів про майновий стан позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвоката Бондар А. В. отримав копію ухвали Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 84).

Станом на 19 серпня 2019 року доказів про сплату судового збору та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням інших підстав для його поновлення від апелянтане надходило.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення (пункт 52 рішення).

За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 цього ж рішення).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99) та у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 серпня 2017 року у справі №6-577цс17.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Крім того, як наголошує у своїх рішенням Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку встановленому статтею 358 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного та тієї обставини, що ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та не звернулась до апеляційного суду з заявою про поновлення строків на апеляційне оскарження з зазначенням інших поважних підстав для його поновлення, є підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, застосування положень ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

Керуючись ч. 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Святошинської РДА у м. Києві про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бондара Антона Вікторовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: Г.М. Кирилюк