Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2019 Справа №598/285/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Мотиль Б.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Калцуняка Ю.В.

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідачів Янчишина В.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просять стягнути з відповідачів в їх користь відшкодування заподіяних збитків в сумі 43 920 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують на те, що 20.12.2016 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_3 , з іншого боку, було укладено договір оренди магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 , який є чоловіком ОСОБА_3 , отримав у позивача під реалізацію товар на суму 69 447,00 грн. за який розписався. Між зазначеними сторонами була домовленість, що кожного місяця 15 числа ОСОБА_4 буде повертати за отриманий товар кошти у розмірі 7000 гривень. Із зазначеної суми ОСОБА_4 повернув лише 21 000 грн. 15.04.2017 року ОСОБА_1 попередила ОСОБА_4 про те, що розриває з ним зазначений договір оренди та поставила вимогу про повернення орендованого майна, а також товару на суму, що залишилася в розмірі 48 447 грн. Ревізію у присутності ОСОБА_1 відповідачі не проводили, товару, що залишився їй не передавали, актів прийому передачі товару вона не підписувала, а також коштів за отриманий під реалізацію товар, відповідачі не повернули. Також, зазначила, що відповідачі залишили в магазині велику кількість простроченого товару. Враховуючи наведене, позивач просить відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду в сумі 43 920 грн., яка включає у себе 25 000 гривень за товарооборот, який мав відбутись (упущена вигода), за умисну поломку ваги на суму 270 грн., за ящики, які належали магазину, який орендували відповідачі 900 грн., заборгованість за продукти харчування та побутової хімії у сумі 17750 грн.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали суду відзив на позовну заяву, у якому вважають позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Зазначили, що 20.12.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 із ОСОБА_3 було укладено договір оренди приміщення загального користування площею 56,8 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_3 , на строк до 20.12.2019 року. З моменту укладення договору 20.12.2016 року, до 27.04.2017 року, відповідач ОСОБА_3 вчасно сплачувала орендну плату, належним чином виконувала умови договору оренди. 27.04.2017 року, позивач ОСОБА_1 зателефонувала до відповідача ОСОБА_4 та в усній формі повідомила, що магазин, який переданий в оренду ОСОБА_3 проданий, новим власником якого є ОСОБА_7 , а тому необхідно до кінця місяця покинути приміщення орендованого магазину. Відповідачами було звільнено орендований магазин 28.04.2017 року, фактично припинивши укладений договір оренди. 28.04.2017 року, відбулася передача магазину, від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , під час якої було проведено ревізію в присутності позивача ОСОБА_1 та продавців ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Після проведення ревізії, претензій про нестачу товару на суму 43 920 грн., позивач ОСОБА_1 не заявляла. Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 , при фактичному проведенні ревізії була згідна з її результатом, жодних претензій не висловлювала і те, що після фактичної передачі магазину та товару пройшов час, з 30 квітня 2017 року в магазин заїхали нові власники, а тому вважають, що ОСОБА_1 могла самостійно вивести товар чи замінити його. Твердження позивачки про те, що вона разом із ОСОБА_7 приїхали в магазин, щоб зрозуміти чому ревізію проводять без неї, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_7 не був присутній під час проведення ревізії та фактичній передачі магазину. Вважають, що позивачами не доведено факт передачі товару в кількості 69 447 грн. відповідачам, а також факт нестачі товару на суму 17 750 грн. Також вважають, що позивачем не доведено, що вага, за поломку якої вона вимагає відшкодувати збитки, була передана в оренду відповідачам. Також, позивачем не доведено факт пошкодження ваги відповідачами, та просить врахувати те, що під час проведення ревізії та фактичного прийняття магазину, позивач не заявляла жодних претензій щодо не справності ваги. Крім цього, зазначили, що позивачем не підтверджено наявність у магазині ящиків та передачі їх відповідачем, за які вона просить стягнути 900 грн. Вважають, що ОСОБА_1 не доведено відсутності товару на суму 43 920 грн., у тому числі на суму 17 750 грн. Враховуючи наведені обставини просять у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Калцуняк Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 , яка є опікуном ОСОБА_6 у судовому засіданні позов підтримала.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представник відповідачів - адвокат Янчишин В.Й. в судовому засіданні позовних вимог не визнали, просять суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив

20 грудня 2016 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (далі Орендодавець) було укладено договір оренди (далі Договір), з ОСОБА_3 (далі Орендар).

Відповідно до п. 1.1 Договору, за даним договором Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове оплатне користування нерухоме майно: приміщення загального користування площею 56,8 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_3 . Згідно п. 2.1 Договору, об`єкт оренди визначений п.1.1 даного договору надається Орендарю для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до п. 4.1. Договору, строк оренди складає період від моменту підписання договору до 20.12.2019 року.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2016 року визнано недієздатним ОСОБА_6 та призначено опікуном ОСОБА_6 ОСОБА_1 .

Як з`ясовано із пояснень сторін у судовому засіданні, ОСОБА_1 27.04.2017 року повідомила відповідачів про необхідність звільнення орендованого ними приміщення магазину.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що після розірвання договору оренди із відповідачем ОСОБА_3 , він почав здійснювати торгівлю у приміщенні магазину, який належить ОСОБА_1 . Повідомив, що після залишення магазину ОСОБА_3 , у приміщенні магазину продовжував залишатись у ящиках товар, який був прострочений та який в подальшому був відвезений ОСОБА_4 Вид товару, його кількість та суму пояснити не зміг. Під час проведення ревізії та при передачі товару від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 присутній не був.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він здійснював перевезення товару за вказівкою ОСОБА_7 , із магазину відповідачу ОСОБА_4 . Яка номенклатура зазначеного товару, його вартість, кількість пояснити не зміг, а також зазначив, що товаро-транспортні накладні ним не складалась та ОСОБА_4 за його отримання не розписувався.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що працювала в магазині, який було надано в оренду ОСОБА_3 близько одного року. Зазначила, що не може пояснити на яку суму та кількість товару було прийнято від ОСОБА_1 ОСОБА_4 при укладенні договору оренди. Також, не змогла пояснити, який товар залишився після припинення договору оренди із відповідачами та який в подальшому було передано ОСОБА_1 . Також, не змогла пояснити свідок, який товар та на яку суму був з простроченим терміном зберігання. Повідомила, що ОСОБА_1 почала заявляти претензії відповідачам за нестачу товару через деякий час, а не під час проведення ревізії. Акти прийому - передачі товару від ОСОБА_1 ОСОБА_3 при укладенні договору оренди приміщення магазину не складались, а також не складались зазначені акти й після припинення договору оренди ОСОБА_3 та залишення ними приміщення магазину. Крім цього, суду пояснила, що після проведення ревізії їй були передані ключі від приміщення магазину відповідачами, який вона закрила та в подальшому передала ОСОБА_1 .

Будучи допитані в судовому засіданні ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які працювали продавцями у магазині, який орендував відповідач, не змогли суду пояснити, яка кількість, номенклатура товару була передана від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , після завершення ревізії. Також, не змогли пояснити яка кількість товару, його вид та на яку суму була залишена відповідачами після припинення діяльності ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 претензій із вказаного приводу не висловлювала. Також зазначили, що ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 було залишено товар за який вони не поплатили кошти, про те, кому він належав, його кількість також не змогли пояснити.

Судом з`ясовано, що 15.08.2017 року, 11.09.2017 року ОСОБА_1 зверталася у Збаразьке ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області із письмовими заявами щодо шахрайських дій на її думку з боку ОСОБА_4 , які було зареєстровано в Журналі єдиного обліку повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події. За результатами проведеної перевірки у діях зазначеної особи не було встановлено ознак кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

За змістом частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Частиною 1 статті 10 зазначеного Закону передбачено, що з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Інвентаризація - це форма контролю за збереженням товарно-матеріальних цінностей, грошових та інших засобів. Головним завданням інвентаризації є : виявлення фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей, грошових засобів, цінних паперів, основних фондів та інших цінностей і заставлення їх з даними обліку; виявлення непридатних товарів з (терміном придатності, що закінчився), мало ходових і таких, що не користуються попитом; виявлення понаднормативних запасів;, перевірка сум грошових засобів у касах і на розрахунковому рахунку, по дебіторській і кредиторській заборгованості; перевірка дотримання правил і умов зберігання матеріальних цінностей та грошових запасів; перевірка дотримання правил організації матеріальної відповідальності за цінності. Оформлення проведеної інвентаризації відбувається шляхом складання інвентаризаційного опису, який підписується всіма членами комісії. На кожній сторінці інвентаризаційного опису вказується число порядкових номерів записаних товаро - матеріальних цінностей в натуральних показниках та загальний підсумок кількості всіх цінностей. В кінці опису матеріально відповідальні особи дають розписку, яка підтверджує перевірку комісією цінностей в їх присутності, про відсутність до членів комісії будь-яких претензій і прийняття перерахованих цінностей в описі на відповідальне зберігання. При перевірці фактичної наявності цінностей у випадку зміни матеріально-відповідальних осіб в інвентаризаційних описах особа, яка прийняла цінності, розписується в їх отриманні, а ті, що здали у їх здачі. Якщо інвентаризація цінностей не завершена на протязі одного дня, приміщення, де зберігаються цінності, при відході інвентаризаційної комісії повинні бути опечатані.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті

порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які

особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні

збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р.,№ 6 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд розглянувши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає до задоволення. При цьому суд зазначає, що позивачем не доведено факт заподіяння шкоди відповідачами внаслідок допущеної ними заборгованості за продукти харчування та побутової хімії на суму 17750 грн., їх протиправної поведінки, поломку ними ваги на суму 270 грн., а також привласнення ними ящиків, які належали магазину в розмірі 900 грн., оскільки доказів, які б підтверджували передачу відповідачам товару на вказану суму із зазначенням його кількості, номенклатури та суми, позивачем суду не надано. Не надано й суду доказів, які б підтверджували передачу в користування відповідачем ваги при укладенні договору оренди приміщення, а також, що поломка її відбулась із вини відповідачів, передачу у користування відповідачам ящиків на вказану суму та їх не повернення. Не підтверджено також заподіяння збитків діями відповідачами внаслідок неповернення ними товару, після припинення договору оренди приміщення магазину, оскільки результати проведеної інвентаризації, яка б була оформлена належним чином, суду не надано. Також, суд зазначає, що як вбачається із показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 останні зазначили, що про результати проведеної ревізії після припинення договору оренди з відповідачами, було відомо ОСОБА_1 , яка із ними погодилась та була присутня при цьому, а також із кількістю товару, який було в подальшому залишено ОСОБА_4 у приміщенні магазину. Також, суд зазначає, що договір оренди приміщення загального користування площею 56,8 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_3 ., був укладений ОСОБА_1 , а також ОСОБА_6 , які виступали у ньому Орендодавцями. Проте, ОСОБА_6 рішенням Збаразького районного суду від 07 грудня 2016 року визнаний недієздатним та його опікуном призначено ОСОБА_1 . Однак, зазначений спірний договір підписано ОСОБА_6 та у ньому не зазначено, що від імені ОСОБА_6 його укладено опікуном ОСОБА_1 .

Крім цього, не надано суду й доказів, які б підтверджували не отримання позивачем доходів, які він міг б реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода) на суму 25000 грн. внаслідок дій відповідачів, а тому ця вимога також не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст. 23, 1166 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16 серпня 2019 року

Головуючий суддяВ. В. Ромазан