Єдиний унікальний номер 243/7281/19 Номер провадження 22-ц/804/2967/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Соломахи Л.І.,

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні цивільну справу № 243/7281/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги при звільненні з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2019 року у складі судді Мінаєва І.М., -

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги при звільненні.

Зазначав, що з 09 липня 2003 року працював на посаді помічника машиніста електровозу локомотивного депо Красний Лиман Донецької залізниці. З 18 липня 2016 року він прийнятий до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Згідно наказу № 5346/ДН-ос від 10 липня 2017 року він звільнений з 17 липня 2017 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Посилаючись на те, що при звільненні відповідач розрахунок з ним не провів, просив стягнути з ПАТ "Укрзалізниця" на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 37 692,72 грн., у тому числі вихідна допомога у розмірі середнього заробітку - 10 274,55 грн., компенсація за невикористані 35 днів щорічної відпустки - 12 763,80 грн. (а.с. 1 - 4).

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, з урахуванням оплати простою, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги при звільненні, а саме: у березні 2017 року - 7 530,99 грн., у квітні 2017 року - 4 272,58 грн., у травні 2017 року - 1 089,20 грн., у червні 2017 року - 816,89 грн., у липні 2017 року - 23 983,06 грн., в загальній сумі 37 692,72 грн., з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 68 -71).

Судом першої інстанції згідно записів у трудовій книжці встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Державним підприємством "Донецька залізниця" з 09 липня 2003 року. З 30 грудня 2015 року працював на посаді заступника начальника з експлуатації оборотного депо Микитівка, яке було підпорядковано депо Ясинувата - Західне.

18 липня 2016 року Державне підприємство "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", а локомотивне депо Ясинувата - Західне Державного підприємства "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ "Ясинуватське локомотивне депо" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (а.с. 11 - 19).

На підставі наказу про припинення трудового договору № 5346/ДН-ос від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацією за 35 днів відпустки (а.с. 10).

Згідно розрахунків заробітної плати ВП ТЧ Ясинувата СП "ДДЗП" філії "Дон. зал." ПАТ "Укрзалізниця" ОСОБА_1 нараховано заробітну плату: за березень 2017 року - 7 530,99 грн., з яких до виплати 5 988,51 грн.; за квітень 2017 року - 4 272,58 грн., з яких до виплати 3 397,48 грн.; за травень 2017 року -1 089,20 грн., з яких до виплати 866,11 грн.; за червень 2017 року - 816,89 грн., з яких до виплати 649,58 грн.; за липень 2017 року - 23 983,06 грн., з яких до виплати 19 173,66 грн. (а.с. 25 - 27).

Наказом структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" № 236/ДНД від 17 березня 2017 року встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції, на час простою зобов`язано всіх працівників з`являтися на робочі місця згідно встановленого режиму та графіку роботи, на весь період простою працівникам станції в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код "П" та оплату проводити за час простою у робочі дні (зміни) згідно графіку роботи (а.с. 28 - 29).

Згідно копій табелів обліку використання робочого часу відносно заступника начальника з експлуатації оборотного депо Микитівка ОСОБА_1 за період з березня 2017 року по липень 2017 року посадовий оклад становить 7 969,00 грн., у березні 2017 року відпрацьовано 79 годин, з 20 березня 2017 року зазначено про простій, відомості з 18 липня 2017 року не зазначені (а.с. 30 - 34).

Згідно довідки АТ "Укрзалізниця" від 29 липня 2019 року № 710/2 дохід ОСОБА_1 за період з березня 2017 року по липень 2017 року включно становить 3 161,56 грн. (до видачі 2 514,01 грн.) та складається із заробітної плати за першу половину березня 2017 року, в період з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалась (а.с. 55).

Згідно видаткового касового ордеру № б/н від 16 серпня 2017 року ОСОБА_1 16 серпня 2017 року виплачена депонована заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 2 514,01 грн. (а.с. 56).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази на підтвердження факту трудових відносин з відповідачем, нарахування заробітної плати, простою, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги у період з березня 2017 року по липень 2017 року є належними, достовірними та допустимими, оскільки вони узгоджуються між собою та узгоджуються з доказами наданими відповідачем щодо перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем та нарахування йому заробітної плати за період до встановлення на підприємстві простою. Зазначеними доказами підтверджено, що позивач у спірний період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 20 березня 2017 року у виробничих підрозділах відповідача було встановлено простій, що підтверджується наказом № 236/ДНД від 17 березня 2017 року, який на час звільнення позивача не припинено. З наданих позивачем розрахункових листків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року встановлено, що позивачу була нарахована заробітна плата, оплата простою, компенсація за невикористані 35 днів відпустки: за березень 2017 року - 7530,99 грн., за квітень 2017 року - 4 272,58 грн., за травень 2017 року - 1 089,20 грн., за червень 2017 року - 816,89 грн., за липень 2017 року - 23 983,06 грн., у загальній сумі 37 692,72 грн. Зазначені суми позивачу не виплачені. Відсутність первинної документації, на що посилається відповідач, не є підставою для відмови у виплатах позивачу. Наявність науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо наявності форс-мажорних обставин не звільняє відповідача від обов`язку виплати заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Відсутність вини відповідача у непроведенні зі звільненим працівником відповідно до статті 116 КЗпП України розрахунку, що підтверджено зазначеним науково-правовим висновком, є підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; позивачем такі вимоги не заявлено (а.с. 68 - 71).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ "Укрзалізниця" в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року, відповідно до пункту 1 якого визначено, що тимчасово, до реалізації пунктів 1, 2 Мінського Комплексу заходів від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного транспорту.

У зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, відсутність зв`язку із виробничими підрозділами структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року припинено. З 16 березня 2017 року первинні документи для нарахування заробітної плати від виробничого підрозділу, в якому працював позивач, до дирекції не надходили. Відповідач відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема, у м. Донецьку, що зумовлено поважними причинами. На теперішній час відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх трудових обов`язків, у зв`язку з чим здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат неможливо.

Структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень" за дорученням AT "Укрзалізниця" самостійно виконувала функції роботодавця, тому кадрові накази, особисті справи, трудові книжки та інші документи знаходилися в її будівлях в місті Донецьку.

У зв`язку з захопленням адміністративних будівель та виробничих об`єктів, які знаходяться у місті Донецьку та місті Дебальцеве, за фактом якого відкрито кримінальне провадження за ознаками статті 341 ЦПК України, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутні доступ до комп`ютерних баз, документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної тощо) та втрачено контроль над господарською діяльністю.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 підтверджується неможливість виконання ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" обов`язків, передбачених чинним законодавством України при вивільненні працівників, через дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У зв`язку із відсутністю нарахування заробітної плати колишнім працівникам дирекції відсутня і заборгованість по заробітній платі.

За період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена заробітна плата у розмірі 2 514,01 грн., про що в матеріалах справи є копія видаткового касового ордера, але суд при ухваленні рішення цей факт не врахував, що призвело до подвійного стягнення заробітної плати за цей період (а.с. 76 -79).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційного провадження (а.с. 89 - 91).

Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача був повідомлений відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 08 листопада 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 97).

Копія апеляційної скарги відповідача позивачу була направлена 24 жовтня 2019 року на зазначену ним в позовній заяві адресу для листування (а.с. 93) та отримана ним 01 листопада 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 105).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 листопада 2019 року справу відповідно до частини першої статті 369, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у цій справі складає 37 692,72 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до справ, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізниця" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскаржуване відповідачем рішення відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на посаді заступника начальника депо виробничого підрозділу "Ясинуватське локомотивне депо" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 11 - 19).

Наказом про припинення трудового договору № 5346/ДН-ОС від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 10).

Відповідач факт перебування позивача з ним у трудових відносинах до 17 липня 2017 року не оспорює.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами, а також не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати та інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року припинено.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про наявність заборгованості відповідача по заробітній платі позивачу за період з березня по липень 2017 року підтверджується наданими позивачем суду першої інстанції розрахунками ВП ТЧ Ясинувата СП "ДДЗП" філії "Дон. зал." ПАТ "Укрзалізниця" заробітної плати ОСОБА_1 , які йому були видані відповідачем відповідно до статті 110 КЗпП України, частини 1 статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", згідно яких при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно цих розрахунків позивачу нараховано заробітну плату:

- березень 2017 року - 7 530,99 грн. (оплата почасовиків 79 годин - 3 597,43 грн., надбавка за вислугу 79 годин - 719,49 грн., надбавка за клас лок 79 годин - 647,54 грн., оплата простоїв 80 годин 2 428,77 грн., мат. доп. систем. хар. - 137,76 грн.), з яких сума до виплати становить 5 988,51 грн.;

- квітень 2017 року - 4 272,58 грн. (оплата простоїв 120 годин - 4 194,42 грн., мат. доп. систем. хар. - 78,16 грн.), з яких сума до виплати становить 3397,48 грн.;

- травень 2017 року - 1 089,20 грн. (оплата простоїв 32 години - 1 069,27 грн., мат. доп. систем. хар. - 19,93 грн.), з яких сума до виплати становить 866,11 грн.;

- червень 2017 року - 816,89 грн. (оплата простоїв 24 години - 801,95 грн., мат. доп. систем. хар. 14,94 грн.), з яких сума до виплати становить 649,58 грн.;

- липень 2017 року - 23 983,06 грн. (компенсація за невикористану відпустку за 35 днів - 12763,80 грн., оплата простоїв 16 годин - 505,99 грн., мат. доп. систем. хар. - 438,72 грн., вихідна допомога - 10 274,55 грн.), з яких сума до виплати становить 19 173,66 грн. (а.с. 25 - 27).

Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, а саме, наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень"регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 28 - 29).

Даний наказ узгоджується з нормою статті 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Згідно наданих позивачем розрахунків заробітної плати оплата простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року йому здійснена саме на цих умовах, виходячи з посадового окладу 7 969,00 грн., а саме: за березень 2017 року за 80 годин простою йому нараховано 2 428,77 грн., за квітень 2017 року за 120 години простою нараховано 4 194,42 грн., за травень 2017 року за 32 години простою нараховано 1 069,27 грн., за червень 2017 року за 24 години простою нараховано 801,95 грн., за липень 2017 року за 16 годин простою нараховано 505,99 грн. (а.с. 25 - 27).

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними, не надано доказів, що оклад позивача є іншим, ніж 7 969,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Враховуючи, що в період встановленого структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" простою позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, на день його звільнення наказ про встановлення простою скасовано не було (відповідачем такі відомості не надано, структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень" з травня 2017 року свою діяльність здійснює у м. Лиман, тобто на території України, яка контролюється органами державної влади), у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджується з наказом від 17 липня 2017 року № 5346/ДН-ос про припинення трудового договору, згідно якого позивач звільнений у зв`язку із скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та має право на компенсацію за 35 днів невикористаної відпустки та на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 10). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книжку позивача про його звільнення (а.с. 11 - 19).

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки

Сума компенсації за невикористану відпустку 12 763,80 грн. відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Розмір нарахованої позивачу вихідної допомоги у зв`язку із звільненням на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України згідно розрахунку заробітної плати за липень 2017 року складає 10 274,55 грн. (а.с. 27) та відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.

Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсутня, відповідач не надав суду доказів про виплату позивачу заробітної плати за час простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, а також про виплату грошової компенсації за 35 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги у зв`язку із звільненням. Більш того, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позивачу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позивачем при звільненні не провів.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу"Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують висновків суду.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду надано копії наказу про припинення трудового договору (а.с. 10), який виданий саме структурним підрозділом"Донецька дирекція залізничних перевезень", розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року (а.с. 25 - 27), копію наказу начальника структурного підрозділу"Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, оригінал якого має бути у відповідача, оскільки він виданий у м. Лиман Донецької області, тобто на території України, яка контролюється органами державної влади та де в теперішній час здійснює адміністративну діяльність її структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень".

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підписом відповідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей період, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає, що з 16 березня 2017 року нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення).

Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за квітень - липень 2017 року не наводить.

Проте відповідачем в апеляційній скарзі обґрунтовано зазначено, що при ухваленні судового рішення судом першої інстанції не враховано, що позивачу виплачена заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 2 514,01 грн., про що в матеріалах справи є видатковий касовий ордер.

Наданим відповідачем до суду першої інстанції видатковим касовим ордером № б/н від 16 серпня 2017 року, який складений структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", підтверджується, що позивачу ОСОБА_1 за першу половину березня 2017 року виплачена депонована заробітна плата в сумі 2 514,01 грн. (а.с. 56).

Згідно довідки структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" № 710/2 від 29 липня 2019 року ОСОБА_1 нараховано за березень 2017 року (за першу половину) 3 161,56 грн., утримано 647,55 грн., до виплати 2 514,01 грн. (а.с. 55).

Суд першої інстанції встановивши цей факт, помилково не зменшив визначений ним розмір заборгованості 37 692,72 грн. (сума визначена без утримання з неї податків) на суму, яка виплачена позивачу у серпні 2017 року та складає 2 514,01 грн., а без утримання з неї податків - 3 161,56 грн.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо розміру заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 не відповідає обставинам справи.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 34 531,16 грн., в тому числі: за березень 2017 року - 4 369,43 грн. (7 530,99 - 3 161,56); за квітень 2017 року - 4 272,58 грн., за травень 2017 року - 1 089,20 грн., за червень 2017 року - 816,89 грн., за липень 2017 року - 23 983,06 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року є підставою для звільнення відповідача від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 57 - 61).

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), компенсація за невикористані дні відпустки (стаття 83 КЗпП), вихідна допомога при звільненні (статті 44 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Суханов та Ільченко проти України", справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини") "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги", відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання"/"правомірне очікування" (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно графіку роботи виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому часу простою за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права,які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що згідно роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до п. 168.1.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 14.1.180 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це, зокрема, юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (п/п 1.1). Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (п/п 1.2). Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (п/п 1.3). Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (п/п 1.4). Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу (п/п 1.5), тобто у цій справі відповідач, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі нарахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги без утримання з неї податків та інших обов`язкових платежів, оскільки утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та відповідно про зміну рішення суду першої інстанції, підлягає зміні і розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п/п 1 пункту 1 частини другої, частини першої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 1 921 гривня.

Отже, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у сумі 37 692,72 грн. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн. (37 692,72 х 1% = 376,92 грн., але не менше 1 921 х 0,4).

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у розмірі 34 531,16 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, понесений у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції,пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 703,95 грн. (34 531,16 х 768,40 : 37 692,72).

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с. 80, а.с. 86).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, відповідачу за рахунок держави підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 96,68 грн. (1 152,60 - (703,95 грн. х 150%).

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2019 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року з урахуванням компенсації за 35 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні у розмірі 34 531 (тридцять чотири тисячі п`ятсот тридцять одна) гривня 16 коп., в тому числі за березень 2017 року - 4 369,43 грн., за квітень 2017 року - 4 272,58 грн., за травень 2017 року - 1 089,20 грн., за червень 2017 року - 816,89 грн., за липень 2017 року - 23 983,06 грн. (з урахуванням компенсації за 35 днів невикористаної відпустки - 12 763,80 грн., вихідної допомоги при звільненні - 10 274,55 грн.).

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанціїу розмірі 703 (сімсот три) гривні 95 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Компенсувати Акціонерному товариству "Українська залізниця" за рахунок держави судові витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,у розмірі 96 (дев`яносто шість) гривень 68 коп.

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Акціонерне товариство "Українська залізниця"- ЄРДПОУ 40075815; юридична адреса: 03680 м. Київ вул. Тверська, будинок 5.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований