ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання надати для ознайомлення документи, прийняті на установчих зборах власників квартир ОСББ «Старокозацька 7» від 11.06.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання надати для ознайомлення документи, прийняті на установчих зборах власників квартир ОСББ «Старокозацька 7» від 11.06.2016 року. В позові посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 11.06.2016 року відбулись установчі збори про створення ОСББ, на яких він особисто приймав участь. Реєстрацією учасників зборів здійснювала відповідач, а голова зборів обрано матір позивача. Дані збори проводились за відсутності представника органів влади, який повинен здійснювати контроль за законністю проведення зборів. Будинок АДРЕСА_2 є пам`яткою архітектури. Позивач, просив зобов`язати відповідача надати позивачеві для ознайомлення документи, які розглядались та були прийняті на зборах ОСББ «Старокозацька 7» (а.с.2-6).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання надати для ознайомлення документи, прийняті на установчих зборах власників квартир ОСББ «Старокозацька 7» від 11.06.2016 року відмовлено (а.с.27-30).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с.36-45).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу, на підстав договору дарування від 08.05.2002 року, належить квартира АДРЕСА_1 .

11.06.2016 року відбулися установчі збори про створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .

Позиція позивача ґрунтується на тому, що вказані збори були проведені з порушенням вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Позивач вважає, всі документи, які розглядалися та були прийняті (затверджені) на зборах про створення ОСББ «Старокозацька 7» знаходяться у відповідача, оскільки остання здійснювала реєстрацію учасників зборів. Тому, 14.05.2018 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив надати йому документи: відомості про реєстрацію власників учасників зборів; листки результати поіменного голосування; протокол та рішення установчих зборів від 11.06.2016 року щодо створення ОСББ «Старокозацька 7»; проект Статуту ОСББ «Старокозацька 7»; копію документа, який підтверджує факт, що проект Статуту ОСББ «Старокозацька 7» був особисто направлений позивачу для ознайомлення в законному порядку; копію документа, який підтверджує факт, що повідомлення про проведення установчих зборів було особисто направлено позивачу в законному порядку; копії документів про підтвердження повноважень власників та їхніх представників, які приймали участь в установчих зборах від 11.06.2016 року щодо створення ОСББ «Старокозацька 7». Відповіді позивач не отримав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності, оскільки у відповідача, як члена ініціативної групи зі створення об`єднання, відсутні запитувані документи та відсутні правові підстави для їх знаходження у володінні відповідача. Натомість, зазначені вище положення Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» дають підстави стверджувати, що такі документи знаходяться у матері позивача ОСОБА_3 , яка була головою загальних зборів зі створення об`єднання та керувала ходом установчих зборів в порядку ст.6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків». Отже, жодні права позивача відповідачем не порушені, позивачем не доведено перебування у володінні відповідача запитуваних документів, а вимоги Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» спростовують його твердження про зберігання документів відповідачем та обов`язок відповідача з надання таких документів позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що матеріали справи не містять доказів створення юридичної особи ОСББ «Старокозацька, 7», відомості відкритого Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків», установчі збори веде голова зборів, який обирається більшістю голосів присутніх співвласників або їх представників. Установчі збори приймають рішення про створення об`єднання і затверджують його статут. Державна реєстрація об`єднання (асоціації) проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Об`єднання (асоціація) вважається утвореним з дня його державної реєстрації. Установчі документи об`єднання підписує голова установчих зборів або інша уповноважена зборами особа.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків», співвласник право: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання; знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; одержувати в установленому статутом порядку інформацію про діяльність асоціації. Об`єднання на вимогу співвласника зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти.

Згідно зі ст.10 цього Закону, правління є виконавчим органом об`єднання і підзвітне загальним зборам. До компетенції правління відноситься, зокрема, ведення діловодства, бухгалтерського обліку та звітності про діяльність об`єднання.

Отже, право на ознайомлення з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями документами виникає у власника квартири/нежитлового приміщення після створення об`єднання. При цьому, обов`язок з надання відповідних документів на ознайомлення співвласнику Законом покладено на Об`єднання.

Вирішуючи даний позов, суд першої інстанції вірно керувався наведеними вище нормами права та наявними у справі доказами та прийшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки у відповідача, як члена ініціативної групи зі створення об`єднання, відсутні запитувані документи та відсутні правові підстави для їх знаходження у володінні відповідача. Натомість, зазначені вище положення Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» дають підстави стверджувати, що такі документи знаходяться у матері позивача ОСОБА_3 , яка була головою загальних зборів зі створення об`єднання та керувала ходом установчих зборів в порядку ст.6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків».

Також вірними є висновки суду, що жодні права позивача відповідачем не порушені, позивачем не доведено перебування у володінні відповідача запитуваних документів, а вимоги Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» спростовують його твердження про зберігання документів відповідачем та обов`язок відповідача з надання таких документів позивачу.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу в порядку спрощеного провадження та відніс дану категорію справи до малозначної, колегія суддів відхиляє, оскільки ч. 4 ст. 274 ЦПК України визначено категорії справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Дана категорія справ до них не відноситься, а тому такі доводи є безпідставними.

Наданий до апеляційної скарги диск, текстова роздруківка аудіозапису Установчих зборів, відомості про реєстрацію учасників Установчих зборів, роздруківка електронного варіанту статуту, колегія суддів не може прийняти до уваги.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт не навів об`єктивних можливостей не подання цих доказів до суду першої інстанції.

Апелянт є позивачем по справі, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Крім того, надані докази не підтверджують наявність запитуваних документів саме у ОСОБА_2 .

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на Закон України «Про інформацію» є безпідставним, оскільки вказаний Закон не регулює спірні правовідносини, відповідач не є суб`єктом забезпечення доступу до інформації, а запитувані документи не є об`єктом інформаційних відносин.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням власних коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: