ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/198/19 Справа № 180/1394/15 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С.І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання правочину недійсним та стягнення грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання правочину недійсним та стягнення грошової компенсації, мотивуючи тим, що з 01 червня 1985 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року було розірвано. За час шлюбу з ОСОБА_2 ними спільною працею та за рахунок сумісних коштів набуто у власність рухоме та нерухоме майно, зокрема: незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 94,5 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м, в якому вони проживали однією сім'єю до 2013 року.

Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,08 га, належній ОСОБА_2 на праві власності на підставі державного акта про право приватної власності на землю від 01 лютого 1994 року.

Вказувала, що ступінь готовності будинку становить близько 100%, його вартість 348.427 грн., що підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок від січня 2013 року, даний будинок не являється самочинним будівництвом, він обладнаний всіма комунікаціями та придатний до фактичного проживання, його будівництво було завершено у 2006-2008 роках, після отримання техпаспорту будинку в січні 2013 року ніяких будівельних робіт більше не проводилося, з травня 2013 року вони з ОСОБА_2 припинили сімейні відносини, останній виселив її із будинку, замінив замки, навмисно не реєстрував за собою право власності на будинок, перешкоджаючи їй в реалізації її прав співвласника.

Зазначала, що також було придбано автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF69Y, седан-В 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1498, орієнтовна ринкова вартість якого без ПДВ, згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності за №311/14 від 11 червня 2014 року, становить 116.204 грн., а з відповіді ДАІ, наданої на запит суду, їй стало відомо про те, що ОСОБА_2 06 червня 2013 року зняв зазначений автомобіль з обліку для реалізації та на підставі довідки-рахунку ААВ №235042 від 06 червня 2013 року,останній був зареєстрований за їх дочкою ОСОБА_3

Посилаючись на те, що ОСОБА_2, виставивши її з будинку, залишив собі все спільно нажите ними майно, а після подачі нею позову до суду про поділ майна у листопаді 2013 року вивіз більшу частину майна на ринок у м.Нікополь та продав його, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати незавершене будівництвом домоволодіння АДРЕСА_1, житловою площею 33,0 кв.м, загальною площею 94,5 кв.м, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; виділити їй та відповідачу ОСОБА_2 по 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку; поділити земельну ділянку, загальною площею 0,08 га, що знаходиться у АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виділивши їй та відповідачу ОСОБА_2 в натурі по 1/2 її частки, визнавши за кожним із них право власності; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки CHEVROLET AVEO SF69Y, седан-В 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1498, від 06 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF69Y, седан-В 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1498 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF69Y, седан-В 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1498, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 58.102 грн.; визнати за ОСОБА_2 право власності на рухоме майно: кондиціонер «Chiko»; котел опалювальний «SIME»; стабілізатор напруги «Forte»; два змішувачі для води; телевізор «Sharp»; унітаз і біде; люстру «Чехія»; душову кабіну; фільтр для води; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини рухомого майна подружжя у розмірі 49.900 грн., а також понесені нею судові витрати, у тому числі за сплату судових експертиз.

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним уточненим позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі вони придбали, окрім того майна, на яке посилається ОСОБА_1 у своєму позові та яке просить поділити, ще ряд рухомого майна, яке знаходиться у ОСОБА_1 та яке є спільним сумісним майном подружжя.

Посилаючись на те, що вони не можуть досягти згоди стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя, просила суд ухвалити рішення, яким визнати об'єктом права спільної сумісної власності незавершений будівництвом будинок та земельну ділянку під ним, визнавши за кожним з подружжя право власності по 1/2 частині, та поділити наступне майно подружжя: телевізор Самсунг, вартістю 3.200 грн.; комплект супутникового телебачення, вартістю 1.200 грн.; пральну машину Ардо, вартістю 3.500 грн.; швейну машину Чайка, вартістю 500 грн.; газову колонку Беретта, вартістю 1.600 грн.; газовий котел Термо, вартістю 2.400 грн.; кухонний комбайн Мулінекс, вартістю 1.800 грн.; пароварку Вітек, вартістю 600 грн.; холодильник Самсунг, вартістю 4.400 грн.; плиту газову, вартістю 600 грн.; ваги кухонні електронні, вартістю 150 грн.; набір меблів кухонних (стіл + 04 стільця), вартістю 900 грн.; пилосос Самсунг, вартістю 700 грн.; кухонні меблі вбудовані, виробництво Чехія, вартістю 4.000 грн.; стіл письмовий, вартістю 1.200 грн.; крісло комп'ютерне, вартістю 350 грн.; набір корпусних меблів для зали, вартістю 700 грн.; набір м'яких меблів (диван, 02 крісла), вартістю 4.500 грн.; ліжко з матрацем, вартістю 400 грн.; трельяж, вартістю 300 грн.; килим 02 шт., вартістю 700 грн.; коврову доріжку 02 шт., вартістю 400 грн.; штори з тисненням 02 комплекти, вартістю 1.400 грн.; комплект штор для спальні 02 шт., вартістю 1.200 грн.; насос електричний для котла, вартістю 650 грн.; тюль 03 шт., вартістю 600 грн.; набір для спальні (покривало, 04 подушки), вартістю 960 грн.; 03 комплекти постільної білизни, вартістю 750 грн.; праску Браун, вартістю 400 грн.; фен Ровента, вартістю 280 грн.; люстру Чехія, вартістю 1.400 грн.; світильник 02 шт., вартістю 840 грн.; всього на суму 42.580 грн., залишивши його у власності ОСОБА_1; стягнувши з останньої на його користь грошову компенсацію у сумі 42.580 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано незавершене будівництвом домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку літ.«А» з гаражем, житловою площею 33,0 кв.м, загальною площею 94,5 кв.м, з мансардою, літньою кухнею літ.«Б», погрібом літ.«В», сараєм літ.«Г», навісом літ.«Д», туалетом літ.«Ж», спорудами №1-6,І,II, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 В порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та виділено їй відповідно до висновку комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної та автотоварознавчої експертизи №1441/1442/1443/1444/144516 від 26 травня 2016 року квартиру №2 за варіантом №1 з наступними приміщеннями в домоволодінні: 1-2 (20,7 кв.м) - житлова кімната, 1-3 (10,9 кв.м), санвузол, літня кухня літ.«Б», погріб літ.«В», сарай літ.«Г», навіс літ.«Д»,1/2 туалету літ.«Ж», 1/2 споруд №1-6,1,II, 1/2 приміщення мансардного поверху. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та виділено йому відповідно до висновку комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної та автотоварознавчої експертизи №1441/1442/1443/1444/1445-16 від 26 травня 2016 року квартиру №1 за варіантом №1 з наступними приміщеннями в домоволодінні: 1-1 (11,8 кв.м) - вітальня, 1-4 (16,7 кв.м) - кухня, 1-5 (15,5 кв.м) - гараж, 1-6 (6,6 кв.м) - сходи, 1-7 (12,3 кв.м) житлова кімната, 1/2 туалету літ.«Ж», 1/2 споруд №1-6,I,II, 1/2 приміщення мансардного поверху. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки CHEVROLET AVEO SF69Y, седан-В 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1498, від 06 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF69Y, седан-В 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1498 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF69Y, седан-В 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1498, та стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 58.102 грн. В задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду змінити, задовольнивши її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано виділив їй квартиру №2 за варіантом №1 висновку комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної та автотоварознавчої експертизи №1441/1442/1443/1444/144516 від 26 травня 2016 року; відмовив у розподілі земельної ділянки загальною площею 0,08 га, що знаходиться у м.Марганці по АДРЕСА_1, оскільки кожен із подружжя має право виділу у власність земельної ділянки під будинком, який є спільною сумісною власністю і підлягає поділу. Крім того, районним судом помилково не поділено рухоме майно подружжя (меблі, побутова техніка) на загальну суму 99.800 грн., враховуючи, що позивачем підтверджено, що майно наявне в натурі, придбане під час шлюбу та його частина відчужена відповідачем без її згоди.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки та рухомого майна подружжя (меблів, побутової техніки) скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2018 року залишено без змін. Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині поділу земельної ділянки та рухомого майна подружжя (меблів, побутової техніки) скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у частині, поділу земельної ділянки та рухомого майна подружжя (меблів, побутової техніки), не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 01 червня 1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року.

За час шлюбу подружжям ОСОБА_2 набуто у власність рухоме та нерухоме майно, а саме: автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, та незавершене будівництвом домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку літ.«А» з гаражем, житловою площею 33,0 кв.м, загальною площею 94,5 кв.м, з мансардою, літньою кухнею літ.«Б», погребом літ.«В», сараєм літ.«Г», навісом літ.«Д», туалетом літ.«Ж», спорудами №1-6,І,II, в якому подружжя проживало однією сім'єю до травня 2013 року.

Вказаний житловий будинок побудований на підставі договору на будівництво двоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 06 грудня 1993 року між виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м.Марганця Дніпропетровської області і ОСОБА_2 та зареєстрований в Марганецькому міському бюро технічної інвентаризації 05 квітня 1994 року за №5-162.

Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 23 грудня 1993 року №588/8 ОСОБА_2 на безоплатній основі була передана у власність земельна ділянка АДРЕСА_1, площею 0,08 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

На підставі вказаного рішення 01 лютого 1994 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до висновку комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної та автотоварознавчої експертизи №1441/1442/1443/1444/1445-16 від 26 травня 2016 року відсоток готовності житлового будинку по АДРЕСА_1 складає 90%. Існує технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, довести до кінця будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, у випадку його поділу між двома співвласниками по 1/2 частині та довести до кінця будівництво окремих частин, що підлягають виділу, кожним із співвласників.

Також сторонами за час перебування у шлюбі набуто ряд майна, яке складається з меблів та побутової техніки.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 (в частині, що переглядається з врахуванням постанови Верховного Суду від 12 вересня 2018 року) суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка належить саме ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності та поділу не підлягає, що ж стосується поділу меблів та техніки виходив з того, що сторонами не доведено її наявності та вартості.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки та рухомого майна подружжя (меблів, побутової техніки) у зв'язку з наступним.

Норми статей 57,60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Головним критерієм поділу майна як об'єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4)житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5)земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 81,116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

З врахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання земельної ділянки спільним сумісним майном подружжя та її поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності по 1/2 частині земельної ділянки загальною площею 0,08 га, що розташована по АДРЕСА_1 у м.Марганці Дніпропетровської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарчих споруд.

Крім того, ретельно дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви ОСОБА_1, зустрічного позову ОСОБА_2, заперечення стосовно позовних заяв, взявши до уваги постанову Марганецького міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 30 травня 2014 року в частині вивезення відповідачем ОСОБА_2 спільного майна подружжя, колегія суддів приходить до висновку про можливість визнання холодильнику LG, пральної машини Індезіт, витяжки Венто, пилососу Електролюкс, цифрового спутникового приймача Оптікум, газонокосарки, телевізору Філіпс, бензинового генератора Форте, мінітрактору Крот, мікрохвильової печі Самсунг, м'якого кутка, столу,стільців, кухонних меблів, набору меблів у ванну Аквародос, набору меблів спального, набору м'яких меблів на суму 58.500 грн.; кондиціонеру Chiko, котлу опалювального SIME, стабілізатора напруги Forte, двох змішувачів для води, телевізору Sharp, унітазу і біде, люстри Чехія, душової кабіни, фільтру для води на загальну суму 21.200 грн. та ще ряду побутової техніки та меблів на загальну суму 9.000 грн. спільним майном подружжя.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання права власності на рухоме майно: кондиціонер Chiko, котел опалювальний SIME, стабілізатор напруги Forte, два змішувачі для води, телевізор Sharp, унітаз і біде, люстру Чехія, душову кабіну, фільтр для води на загальну суму 21.200 грн. саме за ОСОБА_2 та з врахуванням того, що сторони визнали наявність частини майна, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки рухомого майна подружжя у розмірі 44.350 грн.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1.023 грн. 12 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог, з врахуванням ставки судового збору на момент подачі позову.

Пояснення до апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно вирішення питання про розподіл судових витрат та достягнення коштів за проведення судових експертиз, колегією суддів не вирішується, оскільки в частині поділу домоволодіння рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Верховного Суду і в цій частині судовою колегією не переглядається.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки та рухомого майна подружжя (меблів, побутової техніки) скасувати і в цій частині ухвали нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,08 га, що розташована по АДРЕСА_1 у м.Марганці Дніпропетровської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарчих споруд.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,08 га, що розташована по АДРЕСА_1 у м.Марганці Дніпропетровської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарчих споруд.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на рухоме майно: кондиціонер Chiko, котел опалювальний SIME, стабілізатор напруги Forte, два змішувачі для води, телевізор Sharp, унітаз і біде, люстру Чехія, душову кабіну, фільтр для води на загальну суму 21.200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки рухомого майна подружжя у розмірі 44.350 грн.

В решті вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки та рухомого майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1.023 грн.12 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.