РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/328/19

Справа № 510/1985/18

09.01.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 2018 року вона домовилась із відповідачем про покупку квартири АДРЕСА_1, а також земельної ділянки під будівництво гаражу. В той же день було укладено письмовий договір купівлі-продажу.

Позивач передала відповідачу гроші, а остання передала ОСОБА_1ключі від квартири.

Через деякий час позивач звернулася до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення вказаного вище договору відповідно до вимог діючого законодавства, на що отримала відповідь про неможливість цього зробити, так як на момент укладення договору відповідач не була зареєстрованим власником майна.

Про те, що відповідач не є власницею спірного нерухомого майно позивачу відомо не було.

Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання зявилася, позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення.

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, а також пояснення відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 04 серпня 2018 року позивач домовилась із відповідачем про покупку квартири АДРЕСА_1, а також земельної ділянки під будівництво гаражу. В той же день було укладено письмовий договір купівлі-продажу.

Позивач передала відповідачу гроші, а остання передала ОСОБА_1ключі від квартири.

Через деякий час позивач звернулася до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення вказаного вище договору відповідно до вимог діючого законодавства, на що отримала відповідь про неможливість цього зробити, так як на момент укладення договору відповідач не була зареєстрованим власником майна.

Таким чином на момент укладення договору купівлі-продажу відповідач не мала права відчужувати спірне майно, тобто придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивач, як добросовісні набувачі, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набула право власності на спірне майно, оскільки придбала нерухоме майно у відповідача, яка не мала права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власниками, не було вкрадено у власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не відбувало з володіння власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

На сьогоднішній день позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується спірним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, сплачує комунальні платежі, постійно робить в неї поточний та капітальний ремонти та несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаної квартири, а також земельної ділянки.

На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_1 правомірне, добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном.

На протязі усього володіння цим майном, відповідач або інші особи жодного разу не предявляли вимог, щодо повернення майна, не заперечували проти капітальних та поточних ремонтів та обслуговування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

А на підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірну квартиру за позивачем ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7,10, 12, 13 81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 0,0026 га, кадастровий номер :02:002:0244, яка розташована за адресою: м. Рені, Одеської області, вул. Вокзальна, 37а/7, цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова