Справа № 135/586/19
Провадження № 22-ц/801/2324/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокуСправа № 135/586/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 11 вересня 2019 року в м. Ладижині суддею цього суду Волошиною Т. В., зі складанням його повного тексту 16 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи його тим, що сторони до 17 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, після його розірвання у них народився син, матеріальну допомогу на утримання якого відповідач не надає, участі у його виховані не приймає. Дитина проживає з матір`ю, яка не працює та у шлюбі не перебуває, отже ОСОБА_3 , який, крім іншого, має хворобливий стан здоров`я, перебуває на її повному утриманні.

Пославшись на вказані обставини та на те, що батьки рівні в своїх правах та обов`язках щодо дітей і зобов`язані утримувати їх, ОСОБА_1 , просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 вересня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 24 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, пославшись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти в розмірі 1000,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 24 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відзив н апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрований відділом ДРАЦС по м. Жмеринці, 01 березня 2011 року за актовим записом № 46 (а. с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

08 квітня 2019 року Ладижинською міською філією Вінницького обласного центру зайнятості Міністерства соціальної політики України ОСОБА_1 видано довідку про те, що вона перебуває на обліку як безробітна з 23 серпня 2018 року (а. с. 7).

З карти стаціонарного хворого № 234 встановлено, що перебуваючи на стаціонарному лікуванні в Державному закладі «Український медичний Центр реабілітації матері та дитини МОЗ України» з 15 березня 2017 року по 06 квітня 2017 року ОСОБА_3 , 2013 року народження встановлено наступні діагнози: основний респіраторний аллергоз та супутні діагнози: вроджена аномалія розвитку сечових систем; гіпоплазія лівої нирки; другорядний пієлонефрит, ремісія, гострий гнійний кон`юнктивіт двосторонній; вальгусна установка голені (а. с. 43).

З 04 грудня 2017 року по 12 грудня 2017 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в педіатричному відділенні №1 Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні, що підтверджується випискою з історії хвороби № 15216 (а. с. 49).

Згідно з висновком, наданим «Інститутом урології НАМН України» від 21 грудня 2017 року, ОСОБА_3 , 2013 року народження встановлено наступний діагноз: МСР зліва III-IV ст. (предтермінальна стадія), вторинно-зморщена ліва нирка із різко зниженою функцією та рекомендовано: УЗД 2 рази на рік, РСГ один раз на рік (а. с. 44).

З 13 лютого 2019 року по 16 лютого 2019 року ОСОБА_3 знаходився на обстеженні у Київській міській дитячій клінічній лікарні № 1, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого (а. с. 48).

Згідно з довідкою, виданою Подільським центром здоров`я, 19 березня 2019 ОСОБА_3 встановлено діагноз: складний гіперметропічний астигматизм обох очей. Алергічний кон`юнктивіт обох очей (а. с. 50).

У довідці № 213 від 27 березня 2019 року, виданій «Ладижинським міським центром первинної медико-санітарної допомоги» зазначено, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагностовано складний гіпертрофічний астигматизм обох очей, алергічний кон`юнктивіт обох очей, вторинно зморщена нирка, хронічний вторинний пієлонефрит, плосковальгусна деформація стоп та ін. (а. с. 4).

Для підтвердження витрат на придбання необхідних речей для ОСОБА_3 та проходження ним медичних обстежень, які призначені лікарями, позивач надала товарні чеки (а. с. 56-46).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29 березня 2017 року ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 30).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 25 травня 2018 року зареєстрували шлюб у Дережнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 (а. с. 29).

ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а. с. 31).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 26 лютого 2007 року ОСОБА_9 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 32).

19 червня 2019 року виконкомом Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області видано ОСОБА_4 довідку № 1238 про те, що до складу його сім`ї входять: ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 (а. с. 33).

19 червня 2019 року виконкомом Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області видано довідку № 1239 про те, що зі слів ОСОБА_9 вона ніде не працює, трудова книжка відсутня, трудового стажу немає (а. с. 35).

Згідно з довідкою № 1240 від 19 червня 2019 року, виданою виконкомом Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області, ОСОБА_4 ніде не працює з 15 січня 2019 року (а. с 34).

З довідки від 03 вересня 2019 року № ТДА00000013, виданої Дочірнім підприємством «ІЕК» Торгдіал агро», вбачається, що ОСОБА_4 з 01 серпня 2019 року працює на цьому підприємстві на посаді підсобного робітника, а його дохід за період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року склав 4 173,00 грн (а. с. 65).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд першої інстанції, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, у тому числі й щодо їх утримання, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановивши вказані обставини, зокрема, що дитина сторін у справі проживає разом із позивачем та він часто хворіє і має ряд хронічних захворювань, враховуючи матеріальне становище відповідача, який не є інвалідом та який не обмежений у праці, наявність на його утриманні інших осіб, які є непрацездатними, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини сторін у справі, становить 2000,00 грн на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність у відповідача ще двох неповнолітніх дітей, яким він відповідно до законодавства зобов`язаний допомагати, оскільки скаржником не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів сплати коштів на утримання цих дітей.

Оцінивши доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги докази, надані на підтвердження витрат на лікування дитини, у зв`язку з тим, що такі витрати належать до переліку додаткових витрат та не можуть бути віднесені до складової аліментних зобов`язань, апеляційний суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки місцевим судом на підставі вказаних доказів та медичних довідок встановлено стан здоров`я дитини, що відповідно до вимог ст. 182 СК України є обставиною, яка має істотне значення для визначення розміру аліментів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції того, що позивач є працездатною особою, яка не має на утриманні інших непрацездатних осіб, що не виключає можливості отримання нею власного доходу, оскільки положеннями Сімейного Кодексу України не передбачено обов`язку суду встановлювати майновий стан позивача при визначенні ним розміру аліментів.

На підставі викладеного вище, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 вересня 2019 року розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко