ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1465/19 Справа № 212/9268/15 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробнича фірма "Ремтехгаз" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробнича фірма "Ремтехгаз" про зміну формулювання причин звільнення, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробнича фірма "Ремтехгаз" (далі - ТОВ "ІВФ "Ремтехгаз") про зміну формулювання причин звільнення, мотивуючи його тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» та 14 вересня 2015 року подала заяву про звільнення за власним бажанням, і отримала пояснення, що подана заява є фактичним попередження нею відповідача про звільнення за два тижні, в зв'язку з чим вона чекала на наказ про звільнення від 28 вересня 2015 року.

Зазначала, що не дочекавшись виклику для отримання наказу, 01 жовтня 2015 року звернулася з заявою до ТОВ "ІВФ "Ремтехгаз", в якій підтвердила своє бажання звільнитися і попередила, що цей день є останнім її робочим днем, в зв'язку з чим вимагала надати їй трудову книжку та наказ про звільнення.

Вказувала, що нею було направлено ще одне звернення від 17 жовтня 2015 року, в якому вона просила роз'яснити питання щодо її звільнення, а 02 листопада 2015 року її запросили на підприємство і видали копію наказу про звільнення від 30 жовтня 2015 року з зазначенням причини звільнення - прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що формулюванням причин звільнення як прогул без поважних причин помилкове, дії ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» незаконні та порушують її права, а тому просила суд ухвалити рішення, яким змінити "прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України" на «за власним бажанням на підставі ч.1 ст.39 КЗпП України», а дату звільнення з 30 жовтня 2015 року змінити на 01 жовтня 2015 року, із внесенням відповідних змін у трудову книжку; внести виправлення до таблиці 5 «Відомості про трудові відносини застрахованих осіб» звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині відображення підстави про припинення трудових відносин, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2015 року по 01 березня 2016 року в розмірі 32.145 грн.30 коп. та моральну шкоду в розмірі 10.000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера на підставі наказу №179-к від 30 жовтня 2015 року про припинення трудового договору (контракту), виданого ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз», незаконним. Змінено дату та формулювання причин звільнення ОСОБА_2, зазначених у наказі №179-к від 30 жовтня 2015 року, з «звільнено за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України» на запис «звільнена за власним бажанням за ч.1 ст.39 КЗпП України з 01 жовтня 2015 року», зобов'язавши ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_2 в запис №31 від 30 жовтня 2015 року про звільнення щодо дати та формулювання причин звільнення з роботи.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в оскаржуваній частині не обґрунтоване та не мотивоване, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз», посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним звільнення позивача, зміни дати та формулювання причин звільнення позивача і ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції не встановив, що жодних підстав, окрім бажання позивача для її звільнення не було, тому безпідставно застосував положення КЗпП України, які не поширюються на спірні правовідносини; судом визначено дату звільнення раніше останнього дня фактичного роботи позивача; висновки суду щодо прохання відповідача надати їй відпустку із подальшим звільненням є припущенням; судом не взято до уваги, що позивач працювала за строковим трудовим договором; висновок суду про відсутність обов'язку позивача при звільненні передавати справи спеціально створеній комісії є незаконним, судом не перевірено, чи дійсно позивач передала справи. Висновки суду про те, що відповідачем не було визначено конкретну дату передачі справ та конкретну особу, яка повинна ці справи прийняти, свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи. Крім того, обов'язок головного бухгалтера передавати справи з оформленням акту після перевірки затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 24 січня 1980 року №59, який є чинним.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року апеляційні скарги відхилені, рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року скасоване. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає.

Апеляційна скарга ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у частині задоволення позову, не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» працюючи з 05 лютого 2013 року по 30 жовтня 2015 року на посаді головного бухгалтера.

14 вересня 2015 року ОСОБА_2 подала заяву про розірвання трудового контракту та звільнення за власним бажанням з 14 вересня 2015 року, на якій наявна резолюція від 14 вересня 2015 такого змісту «звільнити після передачі справ згідно з п.3.6 контракту 01 липня 2013 року».

09 вересня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась із заявами до директора ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» про надання їй частини щорічної основної відпустки терміном 14 календарних днів з 15 вересня 2015 року та двох днів додаткової відпустки з 29 вересня 2015 року, на підставі яких наказами №146-к та 147-к від 09 вересня 2015 року позивачу надані вказані відпустки на період з 15 вересня 2015 року по 28 вересня 2015 року та з 29 вересня 2015 по 30 вересня 2015 року.

01 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до директора ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» на підтвердження припинення трудових відносин на підставі заяви від 14 вересня 2015 року із зазначенням останнього робочого дня 01 жовтня 2015 року, про що попередила адміністрацію.

Актами від 02 жовтня 2015 року, 06 жовтня 2015 року, 07 жовтня 2015 року, 08 жовтня 2015 року, 09 жовтня 2015 року, 12 жовтня 2015 року, 13 жовтня 2015 року, 15 жовтня 2015 року, 16 жовтня 2015 року, 19 жовтня 2015 року, 20 жовтня 2015 року, 21 жовтня 2015 року, 22 жовтня 2015 року, 23 жовтня 2015 року, 26 жовтня 2015 року, 27 жовтня 2015 року, 28 жовтня 2015 року, 29 жовтня 2015 року, 30 жовтня 2015 року, складених комісією з працівників ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз», засвідчені факти відсутності ОСОБА_2 на робочому місці.

Відповідно до копії акту від 09 жовтня 2015 року працівниками підприємства відповідача відбулося відвідування за місцем проживання головного бухгалтера ОСОБА_2 з приводу відсутності її на робочому місці без поважних причин, із зазначенням неможливості потрапити до квартири позивача.

Листом підприємства №443 від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_2 повідомлено про відсутність її на робочому місці без поважних причин і запропоновано з'явитися на підприємство для надання письмових пояснень з цього приводу.

30 жовтня 2015 року наказом №179-к, виданого керівником підприємства ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» ОСОБА_3, було звільнено ОСОБА_2 головного бухгалтера за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства України під час звільнення відповідача, а відтак її звільнення з займаної посади за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України не може вважатися законним, оскільки ОСОБА_2 повинна була бути звільненою з 01 жовтня 2015 року за ч.1 ст.39 КЗпП України, тому відповідачем безпідставно протягом місця складалися акти про відсутність її без поважних причин на робочому місці та ці факти відображалися у табелі виходу на роботу.

Колегія суддів не може погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Як роз'яснив судам Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП України).

Колегія суддів наголошує на тому, що 01 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «ІВФ«Ремтехгаз» був укладений трудовий контракт на строк з 01 липня 2013 року до 31 серпня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.39 КЗпП України строковий трудовий договір (п.п.2,3 ст.23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених ч.1 ст.38 цього Кодексу.

Пунктом 2.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачено, що після погодження строків припинення трудових відносин з адміністрацією працівник, який звільняється, здійснює передачу справ по посаді та оформлює обхідний лист, а також визначено порядок передачі-приймання справ.

Пунктом 3.6 трудового контракту, укладеного з позивачем, також було передбачено, що приймання та передача справ під час призначення та звільнення головного бухгалтера оформляється актом після перевірки аудитом стану бухгалтерського обліку та достовірності звітних даних.

Пунктом 11.1 трудового контракту від 01 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз», передбачено, що зміна умов контракту, його продовження та припинення можливе за згодою сторін у будь-який час, згідно з КЗпП України і відповідно до п.3.6 контракту.

Пунктом 11.3 контракту також передбачено, що він підлягає розірванню достроково за ініціативою працівника у випадках його хвороби або інвалідності, що перешкоджають виконанню роботи за контрактом, порушенням керівництвом підприємства законодавства про працю або цього контракту, інших поважних причин згідно КЗпП України.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач працювала в ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» не за безстроковим трудовим договором, а за контрактом, порядок розірвання якого суттєво відрізняється від порядку розірвання трудового договору, укладеного на невизначений термін і, в даному випадку власного бажання працівника для розірвання трудового контракту недостатньо. Для цього необхідні або згода сторін, або додаткові підстави, передбачені у ч.1 ст.38 та ч.1 ст.39 КЗпП України.

Вказані підстави відсутні та позивачем не доведено їх наявність.

Жодних додаткових підстав для дострокового розірвання строкового трудового договору ОСОБА_2 не зазначено.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що згоди сторін про звільнення ОСОБА_2 з 14 вересня 2015 року також не було досягнуто, про що свідчить резолюція керівника від 14 вересня 2015 року на заяві про звільнення: «звільнити після передачі справ згідно з п.3.6 контракту від 01 липня 2013 року».

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає та її доводи до уваги не приймаються.

Апеляційна скарга ТОВ «ІВФ «Ремтехгаз» підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробнича фірма "Ремтехгаз" задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року в частині задоволення позову скасувати і в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.