Справа № 265/3915/19
Провадження № 2/265/1280/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 грудня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А.М.,

за участю секретаря Злидіної Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 19.09.2006 позичальник ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла. Відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 та фактично спадщину прийняв, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем. Заборгованість за тілом кредиту складає 8387,71 гривень. 05 травня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, проте до сьогодення з боку відповідача ніяких дій не виконано. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту у загальній сумі 8387,71 гривень, а також понесені судові витрати.

Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03.07.2017 справа розглядається в порядку спрощеного провадження із викликом сторін у судове засідання.

Представник позивача просив розглядати справу у його відсутність на підставі наявних доказів, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Інші клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні.

Відповідач, будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв, що стосуються суті справи, повторно не надав.

За наведених обставин, суд, зважаючи на наявність згоди представника позивача, ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України, та доходить до наступних висновків.

Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Встановлено, що 19 вересня 2006 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», з одного боку, та ОСОБА_2 , з іншого, була досягнута домовленість про надання останній кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Позичальник ОСОБА_2 своїм особистим підписом, що міститься у анкеті-заяві від 20.05.2009 року, засвідчила свою згоду із тим, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник також засвідчила своє ознайомлення із переліченими документами, що складають собою договір, і були надані йому у письмовому вигляді, а також був проінформований про розміщення Умов і Правил надання банківських послуг на офіційних Web-ресурсах банку і зобов`язалася їх виконувати, регулярно ознайомлюючись з їх змінами.

Отже, суд вважає встановленим факт укладення між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 договору кредиту № б/н від 19.09.2006.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області від 20.11.2015, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вчинено актовий запис № 1973.

З наданого представником позивача розрахунку вбачається, що заборгованість позичальника ОСОБА_2 за договором кредиту складає 8387,71 гривень за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Встановлено, що 07.02.2016 АТ КБ «ПриватБанк», користуючись своїм правом, передбаченим ст. 1281 ЦК України, звернувся до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори із претензією кредитора до спадкоємців прав та обов`язків ОСОБА_2

Листом від 25.03.2016 за вих. № 425/02-14 Четверта маріупольська державна нотаріальна контора повідомила про наявність у провадженні нотаріуса спадкової справи № 594/2015 до майна померлої ОСОБА_2 , яка була заведена за заявою ОСОБА_3 .

Згідно із паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 з 25.09.1996 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Має сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 10.10.2006 також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

18 квітня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» спрямовано лист-претензію на ім`я ОСОБА_1 про необхідність погашення суми боргу за договором кредиту від 19.09.2006 у розмірі 8387,71 гривень.

Спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Таким чином, спадкування передбачає не лише прийняття прав померлого спадкодавця, а й його обов`язків за певними зобов`язаннями. Приймаючи у спадщину зобов`язання за кредитним договором, спадкоємець виступає новим позичальником, до якого переходять всі права та обов`язки за договором, у тому числі право користування кредитними коштами та обов`язок погашати поточну та прострочену заборгованість за кредитним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В сенсі наведених норм та викладених обставин відповідач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем прав і обов`язків позичальника ОСОБА_2 за законом першої черги, постійно проживаючи спільно із спадкодавцем до дня її смерті та не заявивши у межах передбаченого законом строку про відмову від прийняття спадщини, у розумінні ст.ст. 1261, 1268 ЦК України вважається таким, що спадщину прийняв.

Разом зі тим, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значенням для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно із ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини; з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За положеннями частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, при цьому позивач у справі АТ КБ «ПриватБанк» не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину тощо, що унеможливлює визначення судом у відповідності до ст. 1282 ЦК України обсягу майнової відповідальності відповідача за успадкованими зобов`язаннями, що виникають з умов договору кредиту. При цьому будь-яких заяв чи клопотань, що стосуються таких доказів, позивачем до позову долучено не було і в ході вирішення справи не надано.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтування на припущеннях.

Відтак, суд вважає, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, пред`явлених до відповідача ОСОБА_1 , а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 274, 275, 278, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію, щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

Повний текст рішення складено 04 грудня 2019 року.

Суддя _________________________