Дата документу 04.09.2019 Справа № 310/7369/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/7369/18Головуючий у 1-й інстанції Черткова Н.І. Повний текст рішення складено 21.05.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/2549/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача)Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Онищенка Е.А.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК» (надалі Банк) про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та припинення дій, що порушують право

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), в якому просив зобов`язати Банк припинити дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю, ПАТ «УКРСОЦБАНК», права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ) до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 30 серпня 2007 року між ними з відповідачем був укладений кредитний договір №07/П/38-К, згідно якого Банк зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит в іноземній валюті у розмірі 20000 доларів США зі строком повернення до 29.08.2017 року. Позивачем 30.08.2007 року був укладений іпотечний договір, предметом якого був вищевказаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вказав, що 15.08.2018 року він отримав повідомлення від відповідача від 09.08.2018 р., відповідно до якого Банк має право вимоги заборгованості за кредитним договором № 07/П/38-К від 30 серпня 2007 р. та вимагає сплатити борг за вказаним кредитним договором, розмір якого станом на 15 березня 2018 р. становив 18896,68 дол. США, що за курсом НБУ склало - 491577,82 грн., та з попередженням, згідно якого, в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «УКРСОЦБАНК» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає ці дії незаконними та протиправними, та такими, що порушують його права.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Черткову Н.І. (а.с. 25).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 46) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2019 року (а.с. 126-129) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційні скарзі (а.с. 133-138) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 140).

В автоматизованому порядку суддею Онищенком Е.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 142-143).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 05 липня 2019 року (а.с. 141), справу призначено до апеляційного розгляду на 04 вересня 2019 року (а.с. 144) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді-доповідача у період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року включно (а.с. 157).

Банк подав апеляційному суду письмові пояснення на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (а.с. 160-169).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 170-171).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 172) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання сторони позивача.

У судове засідання 04 вересня 2019 року повідомлений апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через свого представника ОСОБА_2 , що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_1 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю в режимі відеоконференції його представника адвоката Безух М.І. (а.с. 23-24), а також в залі судового засідання представника Банку адвоката Ременюк Т.О. (а.с.169).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції правильно було встановлено, що згідно із рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2007 року, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

30 серпня 2007 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір № 07/П/38-К, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит в іноземній валюті у розмірі 20 000 доларів США зі строком повернення до 29.08.2017 року.

30.08.2007 року був також укладений іпотечний договір, згідно умов якого, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , передано банку в іпотеку.

15.08.2018 року ОСОБА_1 отримав повідомлення від ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.08.2018 року за № 11, відповідно до якого банк має право вимоги заборгованості за кредитним договором № 07/П/38-К від 30 серпня 2007 року та з вимогою сплатити борг за кредитний договором, розмір якого станом на 15 березня 2018 року становив 18 896,68 дол. США, що за курсом НБУ відповідно склало 491 577,82 грн. та з попередженням, що в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки» згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає, як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом першої інстанції також встановлено, що надані позивачем докази, відповідають вищевказаним критеріям, оскільки кредит був виражений в іноземній валюті, є споживчим, загальна площа житла складає 40,4 кв. м, таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника, а іншого житла у власності позивач не має, що також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, на правовідносини між сторонами по справі дійсно поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем не надано доказів в обґрунтування його позову у цій справі.

Суду першої інстанції позивачем не надано доказів того, що на час подачі позову і під час розгляду справи по суті, були порушені, не визнані або оспорені права позивача за захистом яких, мало місце звернення до суду у цій справі.

Так, позивач звернувся до відповідача з вимогами про його зобов`язання припинити дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ "Укрсоцбанк" права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 до втрати чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Надіслання позивачу повідомлення від 09.08.2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та аналювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, не є доказом того, що Банком розпочаті дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Тому вимоги позивача є передчасними і такими, що не підлягають задоволенню. Ст. 386 ч. 2 ЦК України в даному випадку не може бути застосовна, оскільки вона стосується вимог про заборону вчинення дій, які можуть порушити права власника (позивача по справі), а в даному випадку заявлені вимоги про зобов`язання відповідача припинити дії, які ще ним не вчинені.

Доводи апеляційної скарги позивача є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Згідно із ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що при вищевикладених фактичних обставинах цієї справи Банком права ОСОБА_1 не порушені.

Судовому захисту підлягає порушене право особи.

Крім того, спосіб захисту, про застосування якого просить позивач у цій справі, зокрема: «зобов`язати відповідача припинити певні дії на майбутнє» не передбачений законом, тому така вимога не могла бути задоволена судом у цій справі.

Мораторій, на якій посилається позивач у цій справі, врегульовано законом - «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-УІІ від 03.06.2014 року, дублювання останнього за рішенням суду неможливо та суперечить закону, крім того, останній є лише тимчасовим відстроченням виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вищезазначений іпотечний договір сторін (а.с. 16-19) містить відповідне застереження щодо права Банку на звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Матеріали цієї справи не містять належних, допустимих доказів, що це застереження в іпотечному договорі сторін на час розгляду цієї справи судом є нечинним чи визнано за будь-яким рішенням будь-якого суду недійсним.

Само по собі вищезазначене повідомлення Банку про намір у майбутньому колись звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку (копія а.с. 20) не є зверненням стягнення на предмет іпотеки Банком, у тому числі у позасудовому порядку.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України у цій справі відсутні, і зокрема позивачем та його представником апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що суд першої інстанції в рішенні суду, що оскаржується у цій справі, не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 06.09.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Онищенко Е.А.