КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Зотько Т.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансматик» - Багінського Андрія Михайловича про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансматик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року,

встановив:

у вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за виконані ремонтні роботи в розмірі 48 036 грн., за зберігання автомобіля на платному майданчику в розмірі 6 000 грн., а також 50 000 грн. штрафу за безпідставний виклик працівників поліції, зрив робочого процесу та здійснення фото та відеофіксації. Також позивач просив суд забезпечити позов шляхом заборони вчиняти дії щодо зняття з реєстрації, перереєстрації та вилучення автомобіля марки «Mercedes-Benz E200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу на праві власності, посилаючись на те, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року заяву було задоволено, заборонено вчиняти дії щодо зняття з реєстрації, перереєстрації, вилучення автомобіля марки «Mercedes-Benz E200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача Багінського А.М. та представника відповідача Макаревич О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що у червні 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача для отримання послуг з ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz E200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначав, що ремонтні роботи були проведені у повному обсязі, однак відповідач відмовився оплатити вартість наданих послуг, у зв`язку з чим автомобіль перебуває на платному майданчику на зберіганні у позивача.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову, представник позивача виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо автомобіля та його вилучення до закінчення розгляду справи призведе до неможливості проведення автотоварознавчої експертизи та надання позивачем доказів проведення ремонтних робіт, а також може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року заяву було задоволено, заборонено вчиняти дії щодо зняття з реєстрації, перереєстрації, вилучення автомобіля марки «Mercedes-Benz E200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги щодо заборони вчиняти дії є співмірними заявленим позовним вимогам, а невжиття обраних позивачем заходів може призвести до утруднення виконання рішення суду. Однак з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

В ст. 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається із виділених матеріалів справи, позивач звернувся до суду з майновими вимогами про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 100 917 грн. 50 коп. Належний відповідачу ОСОБА_1 автомобіль марки «Mercedes-Benz E200», державний реєстраційний номер

НОМЕР_1 , не є предметом спору. Позовні вимоги щодо належного відповідачу автомобіля не заявлялись.

При зверненні до суду з заявою про забезпечення позову позивачем не було наведено переконливих доводів щодо неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти реєстраційні дії щодо автомобіля та заборони його вилучення. Крім того, з поданої заяви неможливо встановити чи перебуває автомобіль у володінні позивача на законних підставах, а тому неможливо і вирішити питання про заборону його вилучення, як про те просить позивач. Автомобіль, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову є власністю відповідача ОСОБА_1 та не є предметом спору, питання про передачу його на зберігання будь-яким особам судом не вирішувалось.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Неспроможними є доводи позивача про те, що вилучення у нього автомобіля призведе до неможливості проведення автотоварознавчої експертизи та надання доказів проведення ремонту, оскільки відповідні клопотання позивачем при зверненні до суду з позовом не заявлялись.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що положеннями

ст. 150 ЦПК України не передбачено забезпечення позову шляхом заборони вилучення майна, яке в даному випадку є власністю відповідача та не є предметом спору. Крім того, вирішуючи питання про заборону вилучати автомобіль, судом першої інстанції не було з`ясовано де вказаний автомобіль перебуває та з яких підстав, а також не конкретизовано кому та звідки таке вилучення заборонено вчиняти.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

В даному випадку, позивачем не було наведено обставин, за яких невжиття обраних ним заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду про стягнення грошових коштів. Крім того, ціна позову становить 100 917 грн. 50 коп. та, вочевидь, є значно меншої вартості автомобіля, що також свідчить про не співмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було постановлено ухвалу про забезпечення позову із порушенням норм процесуального права за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року - скасувати.

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансматик» - Багінського Андрія Михайловича про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді