Справа № 338/814/18
Провадження № 22-ц/4808/1190/19
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

за участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника позивача ОСОБА_5 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Станіславська» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Круль І.В. 08 липня 2019 року, в селищі Богородчани,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року кредитною спілкою «Станіславська» подано позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 26 листопада 2010 року між кредитною спілкою «Станіславська» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 953 шляхом відкриття кредитної лінії у сумі 140 000,00 грн на 24 місяці (закінчується 26 листопада 2012 року) з встановленням процентів за користування в розмірі 40% річних.

З метою забезпечення виконання даного кредитного договору між КС «Станіславська» та ОСОБА_1 26 листопада 2010 року укладено договір поруки, згідно пунктів 1.1 та 2.3 якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором солідарно і у тому ж обсязі, що і позичальник (включаючи сплату основного боргу, відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору) відповідати усім своїм майном по зобов`язаннях ОСОБА_3 , які виникають з кредитного договору від 26.11.2010 року № 953 у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань.

21 листопада 2012 року між КС «Станіславська» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір до кредитного № 953 від 26.11.2010 року, яким, за заявою ОСОБА_3 , внесено зміни до окремих пунктів кредитного договору №953 від 26.10.2010 року, зокрема: до п.1.2 кредитного договору, яким продовжено строк користування кредитом на 72 місяці та визначено закінчення строку 26 листопада 2018 року; припинено дію п.2.2 кредитного договору від 26.11.2010 року №953; в п.4.1. додаткового договору встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячними виплатами, в розмірі, порядку та строки, що встановлюються графіком повернення кредиту та сплати процентів (відсотків) за користування кредитом, передбаченим даним додатковим договором. У відповідності до змін щодо строку користування кредитом відкореговано графік повернення кредиту та сплати процентів (відсотків) за користування кредитом.

Всупереч умов кредитного договору та договору поруки взяті на себе зобов`язання відповідачі не виконують, у зв`язку з чим станом на 18 травня 2018 року заборгованість по кредитному договору від 26.11.2010 року №953 становить: заборгованість по кредиту -137988,27 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом - 46597,16 грн.

04 березня 2019 року позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої збільшений розмір заборгованості по процентах за користування кредитом на 29 034,24 грн, які нараховані за період з 18 травня 2018 року по 26 листопада 2018 року.

Позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору № 935 від 26.11.2010 року станом на 26.11.2018 року, яка складається: заборгованість по кредиту - 137988,27 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом - 75631,40 грн, які позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку (а.с.169-170, том.1).

Рішенням Богородчанського районного суду від 08.07.2019 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, у якій посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Так, апелянти не погоджуються з висновком суду про те, що ОСОБА_3 прийнято до кредитної спілки КС «Станіславська» та надано статус члена кредитної спілки, оскільки доказів сплати обов`язкового пайового внеску матеріали справи не містять, а ксерокопія прибуткового касового ордера від 23.11.2010 року 319735 не є доказом сплати обов`язкового пайового внеску в розумінні ст.81 ЦПК України. Тому, на думку апелянтів, відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки» ОСОБА_3 не стала і не була членом КС «Станіславська». За таких обставин, кредитна спілка не вправі згідно вимог ч.2 ст.1, ч.3 ст.3. ч.1 ст.21 Закону України «Про кредитні кошти», ч.1 ст.1054 ЦК України отримувати проценти і заявляти вимоги про стягнення процентів з відповідачів, які не є і не були членами кредитної спілки. В період з 20.12.2010 року по 19.04.2018 року сплачено 294 547,95 грн процентів, які не підлягали сплаті, тоді як до стягнення заявлено заборгованість за кредитом (станом на 26.11.2018 року) в розмірі 137 988 грн 27 коп, а відтак у суду не було підстав стягувати заборгованість, оскільки ОСОБА_3 зайво сплачено позивачу 156549,68 грн коштів.

Судом залишено поза увагою, що строк дії ліцензії визначено з 30.10.2008 року по 30.10.2011 року, наступна ліцензія була отримана тільки 07.02.2017 року, тому з 30.10.2011 року кредитна спілка не мала права вимагати сплати процентів за користування коштами, які нараховувались за період з 30.07.2011 по 07.02.2017 року.

Судом не враховано, що додана до позовної заяви ксерокопія додаткового договору до кредитного договору №953 від 26.11.2010 року, яка не засвідчена належним чином та вчинена з порушенням вимог ч.1 ст.654 ЦК України не в такій самій формі, що і кредитний договір. Дана обставина є свідченням того, що додатковий договір до кредитного договору є нікчемним згідно вимог ч.1,2 ст.1055 ЦК України, і саме на підставі цього додаткового договору безпідставно нараховано відсотки за період з 27.11.2014 року по 19.04.2018 року, які не підлягали нарахуванню з наведених підстав.

Просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.91-93, том.2).

Заперечуючи доводи апеляційної скарги представник КС «Станіславська» подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою що не підлягає задоволенню.

Зазначає, що апелянти свідомо вводять суд в оману, помилково об`єднюючи дві ліцензії в одну, оскільки ліцензія на здійснення діяльності кредитної спілки по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки серії АВ №614963, видана 22.08.2012 року, діяла до 22 серпня 2015 року, а ліцензія на здійснення діяльності кредитної спілки по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, видана на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1603 від 06.07.2015 року, є безстроковою. Отже, кредитна спілка, маючи ці ліцензії, відповідно до ст.21 Закону України «Про кредитні спілки» та Статуту мала право надавати кредит члену ОСОБА_3 в жовтні 2010 року.

Позивач зазначає, що при поданні заяви про збільшення позовних вимог КС «Станіславська», якою збільшено розмір заборгованості по процентах за користування кредитом на 29 034,24 грн, дотримано порядку, передбаченого ст.49 ЦПК України щодо подання доказів направлення копій такої заяви та доданих документів іншим учасникам справи.

Звертає увагу суду на те, що наданий представником відповідача як оригінал додаткового договору строком на 24 місяці, поданий поза межами строків, встановлених ЦПК України, викликає сумнів з приводу його достовірності, а перша сторінка вказаного документу містить тільки підпис позичальника. В ході розгляду справи 08 липня 2019 року представник відповідача ОСОБА_4 заявив усне клопотання щодо проведення експертизи для з`ясування питання чи являється поданий ним додатковий договір оригіналом, проте у межах відведеного йому суддею часу на оформлення даного клопотання у письмовій формі, відмовився від свого клопотання.

Щодо членства у кредитній спілці, яке заперечує апелянт, то позивач вказує, що прибутковий касовий ордер від 23.11.2010 року є належним допустимим доказом, який підтверджує внесення ОСОБА_3 вступного та членського внеску для вступу в члени КС «Станіславська».

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін (а.с.122-126, том.2).

Вислухавши апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , якими частково підтримана апеляційна скарга і визнані позовні вимоги в межах первісної позовної заяви, представника апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника позивача ОСОБА_5 ., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 611, 627, 1048, 1054 ЦК України, статтей 1,10,16 Закону України «Про кредитні спілки», встановивши, що позичальником ОСОБА_3 порушено зобов`язання за кредитним договором, поручитель ОСОБА_1 вимогу кредитора про погашення боргу не виконав, кредитна спілка «Станіславська», як зареєстрована фінансова установа, за наявності ліцензії по залученню внесків (вкладів) членів спілки на депозитний рахунок вправі ставити вимогу до відповідачів про повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, нарахованих в межах строку дії кредитного договору, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 953 від 26.11. 2010 року, розраховану станом на 26.11.2018 року в розмірі 137988 грн. 27 коп. та заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 75631 грн. 40 коп.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості, однак розмір процентів у судовому рішенні не обґрунтований і суд, стягнувши їх у розмірі 75631, 40 грн (станом на 26 листопада 2018 року), неправильно застосував норми матеріального права.

Судом встановлено, що 23 листопада 2010 року ОСОБА_3 подано до КС «Станіславська» заяву-анкету про вступ до кредитної спілки, яка містить персональні дані заявника та підписана заявником (а.с.192, том.1).

Рішенням правління КС «Станіславська» від 23.11 2010 року ОСОБА_3 прийнята до кредитної спілки «Станіславська» та їй надано статус члена кредитної спілки на підставі її заяви-анкети, про що свідчить протокол засідання правління кредитної спілки від 23 листопада 2010 року. (а.с.194, том 1)

Також ОСОБА_3 сплачено вступний та членський внески по 15 гривень кожний і в сукупності 30 грн, що встановлено із прибуткового касового ордера № 19735 від 23.11.2010 року (т.1, а.с.193).

На спростування наведеного апелянтом не надано жодних доказів.

Представник позивача вказує (а.с.232, том.1), що відривна частина прибуткового касового ордеру квитанція, видана платнику за внесення вступного та членського внеску у касу КС «Станіславська» і існує лише в одному примірнику, який їй переданий, і, відповідно, не може міститися а ні в журналі про реєстрацію прибуткових і видаткових касових ордерів за 2010 рік, а ні в касовій книзі за 2010 рік.

26 листопада 2010 року кредитна спілка «Станіславська» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №953 шляхом відкриття кредитної лінії у сумі 140000,00 грн, строком на 24 місяці, який розпочався з 26 листопада 2010 року і мав закінчитися 26 листопада 2012 року (а.с.8, том.1).

Кредитна лінія, відповідно до цього договору, є відновлювальною, згідно із якою кредитор надав позичальнику кредит на умовах договору, у межах строку користування кредитом, визначеним в п.1.2 цього договору, таким чином, що по мірі повернення позичальником наданого раніше кредиту ліміт кредитної лінії відновлюється.

Відсотки за користування кредитом встановлені у розмірі 40% річних (п. 2.1 кредитного договору).

Відповідно до п.2.2 кредитного договору у разі виникнення прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом, якщо час прострочення становить більше 30 днів, позичальник сплачує кредитору підвищений процент у розмірі 60% річних від суми неповернутого кредиту, починаючи з дати виникнення прострочення платежу і до сплати простроченого платежу. У випадку нарахування підвищеного проценту кредитором, процент, розмір якого встановлений в п. 2.1 цього договору, на прострочений платіж не нараховується.

Згідно п.2.3 кредитного договору кредитор нараховує проценти за користування кредитом, передбачені в п.2.1, 2.2 цього договору, за кожен календарний день фактичного користування кредитом (за основу береться 365 днів у році), а позичальник сплачує ці проценти щомісячно, не пізніше 20 числа кожного місяця. Нарахування процентів кредитором здійснюється за фактичний строк користування кредитом і починається з наступного дня після отримання позичальником кредиту і до дня фактичного і повного повернення кредиту (в день остаточного розрахунку за кредитом).

Надання кожної частини (траншу) кредиту здійснюється за умов відсутності простроченої заборгованості позичальника перед кредитором за цим договором та іншими кредитними договорами, укладеними між кредитором та позичальником, та наявності у спілки вільних коштів (ресурсів) для надання кредиту (пункт 2.6).

Позичальник зобов`язався повністю повернути наданий кредит не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого п.1.2 цього договору (п.4.2).

Відповідно до п. 4.5 кредитного договору від 26 листопада 2010 року повернення кредиту кредитору та сплата відсотків здійснюється у такій черговості: у першу чергу позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом (заборгованість за процентами і поточний платіж), у другу чергу сплачує суму кредиту (заборгованість за кредитом та поточний платіж) (т.1,а.с. 8-10).

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 953 від 26.11.2010 року цього ж дня між КС «Станіславська» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно п.1.1 якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати усім своїм майном по зобов`язаннях ОСОБА_3 , які виникають з кредитного договору № 953 від 26.11. 2010 року.

Відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання за вказаним кредитним договором. Договором поруки передбачена солідарна відповідальність поручителя і боржника перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням чи неналежним виконанням боржником умов кредитного договору від 26.11.2010 року № 953 (п. 2.3 договору поруки). (т.1, а.с.11)

За змістом п.3.2 порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимог до поручителя.

20 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернулася із заявою, написаною власноручно, до голови правління КС «Станіславська» про продовження строку дії кредитного договору №953 від 26.11.2010 року на 72 місяці до 26.11.2018 року у зв`язку з недоотриманням планового доходу і такий договір підписано обома сторонами (а.с. 60, том.2)

Згідно додаткового договору від 21 листопада 2012 року, примірник якого наданий позивачем для огляду у судовому засіданні, до окремих пунктів кредитного договору № 953 від 26.11.2010 року внесено зміни, зокрема: до п.1.2 кредитного договору, яким продовжено строк користування кредитом на 72 місяці та визначено закінчення строку користування кредитом 26 листопада 2018 року; скасовано дію п.2.2 кредитного договору від 26.11.2010 року №953; в п.4.1. додаткового договору встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячними виплатами, в розмірі, порядку та строки, що встановлюються графіком повернення кредиту та сплати процентів (відсотків) за користування кредитом, передбаченим п.1.7 даного додаткового договору. У відповідності до змін щодо строку користування кредитом було відкореговано графік повернення кредиту та сплати процентів (відсотків) за користування кредитом (а.с.12-20, том.1).

Поручитель ОСОБА_1 повідомлений про зміни, передбачені даним додатковим договором, і надав згоду на ці та будь-які інші наступні зміни та доповнення до кредитного договору від 26 листопада 2010 року №953, які можуть відбутися після укладання даного додаткового договору, що підтверджується його підписом у додатковому договорі (т.1, а.с. 12). Ці обставини він не заперечував і у судовому засіданні.

ОСОБА_3 , як член кредитної спілки «Станіславська» зверталась до КС «Станіславська» про надання їй дев`яти траншів, про свідчать заяви: від 26.11.2010 року про отримання 140 000 грн на строк 24 міс.; від 21.01.2011 року - 11 500 грн на строк до 20.11.2012 року; від 12.05.2011 року - 15 400 грн на строк до 20.11.2012 року;від 12 жовтня 2012 року про отримання 116 500 грн на строк до 12.11.2012 року; від 05.12.2013 року - 20 000 грн на строк 26.11.2014 року; від 12.12.2019 року 116500 грн на строк 20.11.2012 року (а.с.170, том.2), від 17.12.2013 року - 10 000 грн на строк 26.11.2014 року; від 02.01.2014 року 14 000 грн на строк до 26.11.2014 року; від 25.12.2014 року 15 000 грн на строк до 26.05.2015 року; від 06.06.2016 року 85 000 грн на строк до 26.11.2018 року. При тому, кредитний комітет надав згоду на надання коштів у зазначений сумах, про що зазначено безпосередньо під кожною заявою ОСОБА_3 (а.с.72-79, том.1, а.с.170, том 2).

Видача коштів ОСОБА_3 по кредитному договору підтверджується видатковими касовими ордерами від 26.11.2010 року на 140 000 грн; 21.01.2011 року - 11 500 грн; 12.05.2011 року - 15 400 грн; 12.10.2012 р. 116 500 грн, 05.12.2013 року - 20 000 грн; 17.12.2013 року - 10 000 грн; 02.01.2014 року 14 000 грн; 25.12.2014 року 15 000 грн; 06.06.2016 року 85 000 грн (а.с.61-69, том.2). Ці суми співпадають із сумами, зазначеними у заявах ОСОБА_3 , заповнених власноручно, та у рішеннях кредитного комітету. Крім того, співпадають і дати написання заяв та видачі готівкових коштів.

Вирішуючи даний спір, слід виходити з такого.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 1410цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлено, що ОСОБА_3 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, яким їй надано кредит строком до 26 листопада 2018 року, сплачуючи чергові платежі до 19 квітня 2018 року з порушенням графіку не в повному обсязі.

Використовуючи своє право шляхом пред`явлення 19 липня 2018 року позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого строку договору, зокрема і усього тіла кредиту, кредитна спілка змінила строк виконання зобов`язання.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, що судом залишено поза увагою та помилково стягнуто проценти у розмірі 75 631, 40 грн.

Отже, заявивши позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, банк втратив право на нарахування будь-яких платежів за умовами договору, але набув права на компенсаційні виплати на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, вимоги про стягнення яких в межах цього позову не заявлені.

Щодо наявності у кредитної спілки правосуб`єктності для здійснення діяльності з надання кредитів членам кредитної спілки.

Згідно статті 130 Господарського кодексу України та статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка «Станіславська» є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених Законом України «Про кредитні спілки».

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про кредитні спілки» членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок.

Згідно ст. 21 зазначеного Закону кредитна спілка приймає вступні та обов`язкові пайові та інші внески від членів спілки, надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі, залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Згідно пункту 5.1 підпункту «б», пункту 21.1 Статуту кредитна спілка надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі (а.с.238 зворот, том.1) на підставі заяви члена спілки за рішенням кредитного комітету (а.с.242-зворот, том.1).

Кредитна спілка «Станіславська» зареєстрована як фінансова установа відповідно до Розпорядження Держфінпослуг № 814 від 04.06.2004 року (свідоцтво КС №233 від 04 червня 2004 року), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 06 серпня 2007 року (т.1, а.с.195).

Ліцензія на надання фінансових послуг на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки серії АВ №362515 видана 25 липня 2007 року. Ліцензія на надання фінансових послуг з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки серії АВ №399780, видана 07 листопада 2008 року (т.1, а.с.196-197).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб їх членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Абзацом третім частини першої статті 21 цього Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.

Відповідно до Ліцензійних умов проведення діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням комісії з регулювання фінансових послуг України від 02 грудня 2003 року № 14, діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів кредитних спілок, що є їх членами, та коштів спільних фінансових фондів асоціації кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії.

Оскільки відповідачка є членом КС «Станіславська» та грошові кошти у кредит надавалися за рахунок капіталу кредитної спілки, отримання ліцензії на здійснення послуг з надання фінансового кредиту у цьому випадку не вимагалось (постанова Верховного Суду у справі №335/249/16-ц, провадження №61-33231св18).

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта ОСОБА_3 та її представника про те, що нею був сплачений із обов`язкових лише вступний внесок, обов`язковий пайовий не сплачений, а членський внесок таким не являється. Оскільки обов`язковий пайовий внесок є визначальним для набуття членства у кредитній спілці (стаття 10 Закону України «Про кредитні спілки»), тому суд дійшов висновку, що визначення цього внеску позивачем у прибутковому касовому ордері як членського не змінює мети внесення коштів набуття членства у спілці. За таких обставин слід вважати, що ОСОБА_3 сплатила обов`язковий пайовий внесок і набула членства у кредитній спілці.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що строк дії додаткового кредитного договору визначався до 26 листопада 2014, а не 2018 року.

Так, апелянт подавала заяву позивачу про надання коштів до 26 листопада 2018 року, написану власноручно. Свій підпис у примірнику додаткового договору, представленого позивачем, вона не заперечує, як і не заперечує поручитель ОСОБА_1 , яким також підписувався цей договір. Крім того, відповідачем ОСОБА_3 підписаний і графік повернення кредиту до 26.11.2018 року як додаток № 1 до кредитного договору (а.с.20, том 1)

Доказів, які б свідчили про те, що представником апелянта ОСОБА_3 поданий оригінал (другий примірник) цього додаткового кредитного договору суду не представлено, а оскільки цей документ суперечить іншим зазначеним доказам, наданим суду, тому у суду відсутні підстави його брати до уваги.

Про припинення поруки апелянт ОСОБА_1 (поручитель) не заявляє, визнаючи частково вимоги позивача, тому суд першої інстанції вірно визначився з мірою його солідарної відповідальності з позичальником, як поручителя, відповідно до ст.ст. 553 та 554 ЦК України.

З урахуванням наведеного, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює оскаржене рішення та зменшує розмір процентів, які підлягають стягненню до 46 597, 16 (сорок шість тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень шістнадцять копійок) грн та судових витрат. В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2019 року змінити в частині розміру стягнених процентів за користування кредитом та судових витрат.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 27 березня 2008 року Богородчанським РВ УМВС в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 26 лютого 2013 року Богородчанським РС УДМС в Івано-Франківській області на користь Кредитної Спілки «Станіславська», ідентифікаційний код юридичної особи 25598352, вул. Заклинських, 1,1 м.Івано-Франківськ проценти за користування кредитними коштами станом на 18.05.2018 року в розмірі 46 597, 16 (сорок шість тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень шістнадцять копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданого 27 березня 2008 року Богородчанським РВ УМВС в Івано-Франківській області на користь Кредитної Спілки «Станіславська», ідентифікаційний код юридичної особи 25598352, вул. Заклинських, 1,1 м.Івано-Франківськ судові витрати в розмірі 923 (дев`ятсот двадцять три гривні) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 26 лютого 2013 року Богородчанським РС УДМС в Івано-Франківській області на користь Кредитної Спілки «Станіславська», ідентифікаційний код юридичної особи 25598352, вул. Заклинських, 1,1 м.Івано-Франківськ судові витрати в розмірі 923 (дев`ятсот двадцять три гривні) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: М.Д. Горейко

Р.Й. Матківський