Постанова

Іменем України

03 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 522/86687/16-ц

провадження № 61-24222св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна судноплавна компанія «Чорноморське морське пароплавство»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року у складі судді Тарасова А. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 березня

2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Журавльова О. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (далі - ДСК «Чорноморське морське пароплавство») про визнання неправомірними дій щодо ненадання інформації, зобов`язання вчинити дії та відшкодування майнової шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що він більше 37 років працював на різних посадах у ДСК «Чорноморське морське пароплавство», з 04 червня

2005 року у трудових відносинах з відповідачем не перебуває.

У період з 21 жовтня 2001 року по 26 травня 2005 року він звертався до судів з позовами, у зв'язку з порушенням адміністрацією ДСК «Чорноморське морське пароплавство» щодо нього трудового законодавства. Долучені ним до матеріалів зазначених справ документи, не мали резолюцій керівництва ДСК «Чорноморське морське пароплавство», ухвали судів про витребування доказів відповідачем не були виконані.

У травні, червні та липні 2011 року він звертався до керівника санацією ДСК «Чорноморське морське пароплавство» Хайла М. В. із заявою про надання йому зазначених документів для ознайомлення (у кількості 71 документ) та надання їх копій з резолюціями посадових осіб компанії, але у порушення статей 32, 40, 43-48, 53, 55, 57, 58 Конституції, Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян», у задоволенні таких вимог йому відмовлено.

Посилаючись на наведене, позивач просив зобов'язати ДСК «Чорноморське морське пароплавство»надати йому копії документів (у кількості 71 документ) з резолюціями посадових осіб ДСК «Чорноморське морське пароплавство» та долучити копії зазначених документів до матеріалів справи; визнати незаконними дії ДСК «Чорноморське морське пароплавство» щодо умисного порушення статей 3, 8, 9, 22, 32, 40, 43, 44, 45, 46, 48, 53, 55, 57, 58, 60, 61, 64, 68 Конституції України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про звернення громадян»; постановити окрему ухвалу щодо недопущення подібних порушень закону в ДСК «Чорноморське морське пароплавство», яку направити до Міністерства інфраструктури України та до Міністерства юстиції України, відшкодувати йому судові витрати та майнову шкоди у вигляді понесених банківських витрат.

Короткий зміст рішення судів попередніхінстанцій

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня

2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ДСК «Чорноморське морське пароплавство» надати ОСОБА_1 копії витребовуваних ним документів.

Визнано незаконними дії ДСК «Чорноморське морське пароплавство» в частині умисного порушення щодо ОСОБА_1 статей 3, 8, 9, 22, 32, 40, 43, 44, 45, 46, 48, 53, 55, 57, 58, 60, 61, 64, 68 Конституції України, Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, Закону України «Про звернення громадян»

від 02 жовтня 1996 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2014 року у задоволенні заяви ДСК «Чорноморське морське пароплавство» про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня

2013 року відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року апеляційну скаргу ДСК «Чорноморське морське пароплавство» відхилено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року касаційну скаргу ДСК «Чорноморське морське пароплавство» задоволено частково, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний суд виходив з того, що серед способів захисту, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не визначено такого способу захисту як визнання неправомірними дій щодо ненадання інформації державним підприємством, тоді як суд першої інстанції, у порушення вимог частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не роз`яснив ОСОБА_1 право уточнити позовні вимоги щодо способу судового захисту порушеного права та у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України, не з`ясував підстави позову, належним чином не встановив обставини справи, які відносяться до предмету доказування, зокрема не звернув увагу, що деякі документи, про витребування яких заявлено позивачем, взагалі не стосуються його особи та його трудової діяльності. Крім того, суд першої інстанції не перевірив, які саме права позивача порушено відмовою відповідача у наданні спірних документів. Апеляційний суд перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, не звернув уваги на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі і сам припустився тих же помилок.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з витребовуваних позивачем документів, інформацію щодо трудової діяльності позивача містить лише графік відпусток за 2004, 2005 роки, узгоджений з профспілкою ДСК «Чорноморське морське пароплавство»; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство»

від 22 квітня 2004 року № 67 та від 14 квітня 2004 року № 87 «Про накладення стягнень на головного фахівця з КРР ОСОБА_1 »; особиста справа ОСОБА_1 від номером № 8-6428 за період з 17 липня 1978 року; платіжні свідомості по заробітній платі з липня по листопад 1996 року; платіжні відомості по заробітній платі за 1997, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 роки; табелі обліку робочого часу за 2002, 2003, 2004, 2005 роки; табель обліку робочого часу за грудень 2004 рік; січень, лютий, березень 2005 року; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 15 жовтня 2005 року № 155 «Про створення комісії з перевірки фактів викладених в службових записках головного фахівця КРР - ОСОБА_1 », інші документи, визначені у прохальній частині уточненої позовної заяви, такої інформації не містять.

Позивачем не доведено порушення його прав внаслідок не отримання від ДСК «Чорноморське морське пароплавство» копій зазначених документів із резолюціями посадових осіб, а також безпосередньо сам факт існування таких резолюцій та їх правове значення. Підстави заявленого позову, свідчать про те, що позивачем ініційовано судовий процес з метою отримання документів для розгляду іншої цивільної справи, тоді як для отримання вказаних доказів цивільним процесуальним законодавством України передбачено інститут забезпечення доказів.

Крім того, будучи обізнаним зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року, ОСОБА_1 не скористався правом на уточнення обраного ним способу судового захисту.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 березня

2017 року, і ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що відмовляючи у задоволенні позову з підстав обрання ним неналежного способу захисту, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що згідно з уточненими позовними вимогами (заява від 27 серпня 2013 року) позивач заявляв вимоги про отримання документів з резолюціями посадових осіб ДСК «Чорноморське морське пароплавство», а не вимоги про визнання неправомірними дії щодо ненадання інформації державним підприємством. Висновки судів про те, що отримання вказаних документів є необхідним позивачу для розгляду інших справ грунтуються на припущеннях, оскільки оскаржувані судові рішення не містять номерів таких справ та найменувань судів, у яких такі вимоги розглядаються. Крім того суди не надали оцінки його неодноразовим зверненням, починаючи з 2011 року, до керівництва ДСК «Чорноморське морське пароплавство» про надання інформації щодо його трудової діяльності шляхом ознайомлення з документами ДСК «Чорноморське морське пароплавство», у яких міститься така інформація. За результатом розгляду зазначених звернень, ДСК «Чорноморське морське пароплавство» надавало відповіді, однак витребовуваних документів з резолюціями посадових осіб відповідач не надав, та не обгрунтував свою відмову посиланням на відповідні нормативно-правові акти України.

Суди не звернули увагу, що відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженим наказом Міністерстваюстиції України 12 квітня 2012 року № 578/5, визначено мінімальні строки зберігання документів, тоді як внутрішніми нормативними актами ДСК «Чорноморське морське пароплавство» передбачено зберігання документів в ДСК «Чорноморське морське пароплавство» протягом 10 років, а для документів з особового складу - протягом 40 років. Крім того, навіть після спливу таких строків, зазначені документи підлягають передачі для зберігання до архіву.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу, що надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у червні 2017 року, ДСК «Чорноморське морське пароплавство» просило касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року залишити без змін, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом за спливом шестирічного строку після його звільнення із займаної посади, та без обгрунтування того, яким чином ненадання витребовуваних документів з резолюціями посадових осіб порушує його права, інтереси та свободи, з урахування наявності у нього копій документів, які він просив зобов`язати надати ДСК «Чорноморське морське пароплавство».

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» понад 37 років, займаючи різні посади, до 04 червня 2005 року.

Протягом 2011 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до керуючого санацією ДСК «Чорноморське морське пароплавство» Хайла М. В. про надання йому інформації щодо його трудової діяльності у компанії, шляхом ознайомлення з документами, в яких ця інформація міститься. Зокрема, просив надати йому наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 02 грудня 1997 року

№ 151-СП; наказ Міністерства морського флоту СРСР від 08 грудня 1986 року

№ 209-пр «Про удосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів виробничих галузей Міністерства морського флоту СРСР»; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство»

від 03 жовтня 2002 року № 146 «Про організацію зберігання, документів по дебіторській і кредиторській заборгованості, що стосуються фінансово-господарської діяльності ДСК «Чорноморське морське пароплавство»; розпорядження президента ДСК «Чорноморське морське пароплавство»

від 17 жовтня 2002 року «Про дотримання режиму робочого часу»; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 18 жовтня 2002 року № 168 «Про забезпечення збереження документів ДСК «Чорноморське морське пароплавство»; наказ Міністерства транспорту України від 29 грудня 2002 року № 955; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 04 квітня

2003 року № 61 «Про введення журналу обліку - прибуття посадовців управління ДСК «Чорноморське морське пароплавство», які знаходяться за межами Компанії протягом робочого часу»; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 09 квітня 2003 року № 64 «Про введення в дію «Положення про табельний облік робочого часу в ДСК «Чорноморське морське пароплавство»; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство»

від 19 вересня 2003 року № 137 «Про введення документообігу»; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 09 жовтня 2003 року № 434-Л по громадянину ОСОБА_3 ; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 26 грудня 2003 року № 201 «Про усунення порушень по акту за

2000-2003 роки Контрольно-ревізійного управління в Одеській області»; службову записку від 01 грудня 2003 року № ГСКРР-127/1125; акт від 12 січня 2004 року про відмову ознайомитися з наказом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 24 грудня 2003 року № 200; повідомлення прокуратури Одеської області від 22 січня 2004 року №-07/2-7294-03; повідомлення вих.

№ ЧМ-299 від 29 січня 2004 року президента Мазовського М. Д. до прокуратури Одеської області з документами (доказами), на які він посилається у цьому повідомленні; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 17 березня 2004 року № 49 про встановлення персонального окладу начальнику відділу кадрів ОСОБА_4 у розмірі 1500,00 грн; повідомлення від 18 березня

2004 року вих. № ЧМ-818 президента Мазовського М. Д. до прокуратури Одеської області; відповідь на подання від 22 січня 2004 року № 07/2-7294-03 з додатками на 42 (сорока двох) аркушах; службову записку від 14 квітня

2004 року; заяву від 20 квітня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 2012; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство»

від 22 квітня 2004 року №70 про встановлення персонального окладу заступнику начальника юридичної служби ОСОБА_5 у розмірі

1500,00 грн; заяву від 28квітня 2004 рокуБОД Чорноморське морське пароплавство вх. №2191; службову записку від 28 квітня 2004 року № ГСКРР-13-535; заяву від 29квітня 2004 рокуБОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 2192; службову записку від 29 квітня 2004 року № ГСКРР-14/540 з додатком «Положення про внутрішньогосподарчий економічний контроль консультаційного відділу ДСК «Чорноморське морське пароплавство»; службову записку від 29 квітня 2004 року № ГСКРР-15/541 з додатком «План роботи головного фахівця з контрольно-ревізійній роботи консультаційного відділу ДСК «Чорноморське морське пароплавство»; службову записку від 30 квітня

2004 року № ГСКРР-16/549; заяву від 30 квітня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 2202, 2203, 2208; накази ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 22 квітня 2004 року № 67 і від 14 травня2004 року

№ 87 «Про накладення стягнень на головного фахівця з КРР ОСОБА_1 », так само копії цих наказів завірені належним чином; службову записку № ГСКРР-10/549 від 30 квітня 2004 року вх. 227; службову записку від 06 травня 2004 року

№ ГСКРР-18/560; заяву від 17 травня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. №-2413, 2430; повідомлення від 21 травня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 2500, 2504; службову записку

від 24 травня 2004 року № ГСКРР-23/659; повідомлення від 25 травня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 2543; службову записку

від 14 червня 2004 року № ГСКРР-40/788; заяву від 14 червня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 2821; заяву від 29 червня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. №-2968, 3022; службову записку від 30 червня 2004 року № ГСКРР-44/878; заяву від 25 серпня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 3872; заяву від 26 серпня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 3904; заяву від 30 серпня

2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 3941; заяву

від 13 вересня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 4127; заяву від 01 жовтня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство

вх. № 4347; заяву від 01 жовтня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавствовх. № 4348; заяву від 20 жовтня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 4554; заяву від 25 жовтня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 4648; службову записку

від 27 жовтня 2004 року № ГСКРР-60/1347; заяву від 29 жовтня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавствовх. № 4711; службову записку

від 01 листопада 2004 року № ГСКРР-68-1366; заяву від 18 листопада 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 4943; заяву від 20 грудня

2004 року № ГСКРР-71/1576; заяву від 23 грудня 2004 року № ГСКРР-76/1615; заяву від 29 грудня 2004 року БОД Чорноморське морське пароплавство

вх. № 5456; графік відпусток за 2004, 2005 pоки, узгоджений з профспілкою ДСК «Чорноморське морське пароплавство»; службову записку від 06 січня

2005 року № ТСКРР-2/22 з виправленою датою на 10 травня 2005 року; службову записку від 13 січня 2005 року №-ГСКРР-5/46; заяву від 17 січня

2005 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 121; службову записку від 25 січня 2005 року № ГСКРР-7/125; заяву від 09 лютого 2005 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 438; заяву від 16 лютого

2005 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 522; службову записку від 24 лютого 2005 року № ГСКРР-12/288; наказ ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 01 березня 2005 року № 69 про встановлення персонального окладу начальнику юридичної службі ОСОБА_7 у розмірі 1600,00 грн; заяву від 01 березня 2005 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 681; заяву від 09 березня 2005 року БОД Чорноморське морське пароплавство вх. № 784; особисту справу ОСОБА_1 під № 86428 за період 17 липня 1978 року (дата зарахування до ДСК «Чорноморське морське пароплавство») по 04 червня 2005 року (дата повторного звільнення в період не наданої відпустки у ДСК «Чорноморське морське пароплавство») для огляду; платіжні відомості по заробітній платі з липня по листопад 1996 року; платіжні відомості по заробітній платі за 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 роки; табеля обліку робочого часу за 2002, 2003, 2004, 2005 роки; табель обліку робочого часу за грудень 2004 року, січень, лютий та березень 2005 року; копію наказу ДСК «Чорноморське морське пароплавство» № 155 від 15 жовтня 2005 року «Про створення комісії з перевірки фактів викладених в службових записках головного фахівця КРР - ОСОБА_1 »; повідомлення ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 15 червня 2010 року вих. № КД-565 Чорноморському транспортному прокурору Шарніну Ю. А., виконавець ОСОБА_5 , а також відповідь Чорноморського транспортного прокурора Шарніна Ю. А. на це повідомлення.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною третьою статті 11 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, Законом України «Про звернення громадян» передбачено безумовне право особи на одержання інформації на заяву (звернення) від будь-якого суб`єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією та чинним законодавством, що є головним обов`язком держави.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що не надання ДСК «Чорноморське морське пароплавство» копій документів з резолюціями посадових осіб компанії є порушенням статей 3, 8, 9, 22, 32, 40, 43, 44, 45, 46, 48, 53, 55, 57, 58, 60, 61, 64, 68 Конституції України, Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, Закону України «Про звернення громадян»

від 02 жовтня 1996 року та призвело до неможливості захисту ним своїх трудових прав.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що захист прав особи шляхом визнання неправомірними дій щодо ненадання інформації державним підприємством не передбачений положеннями цивільного законодавства.

Посилання заявника на те, що витребування документів, зазначених у позовній заяві з резолюцією посадових осіб ДСК «Чорноморське морське пароплавство» є необхідним у зв`язку з порушенням його трудових прав правильно визнані судами необгрунтованими за відсутності доказів порушення його трудових прав, а тому саме по собі витребування доказів необхідних для реалізації особою права на захист не є самостійним способом захисту, а охоплюється інститутом забезпечення доказів. Як правильно зауважив суд апеляційної інстанції, позивач не довів порушення його прав внаслідок не отримання від ДСК «Чорноморське морське пароплавство» копій зазначених ним документів з резолюціями посадових осіб, а також сам факт існування таких резолюцій та їх правове значення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, вірно застосували норми матеріального права, що їх регулюють та надали належну оцінку зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак