ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 635/4622/17

Провадження № 22-ц/818/4789/19

02 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року (суддя Назаренко О.В.) по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 01 жовтня 2008 року у розмірі 70775 грн., а також судові витрати у розмірі 1600 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.10.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 7200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення зазначених вимог відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 30.06.2018 року відповідачка має заборгованість у розмірі 70775,00 грн., яка складається з наступного: 6982,48 грн. заборгованість за кредитом; 56968,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3215,44 грн. заборгованість за пенею на комісією а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. штраф (фіксована частина), 3358,33 грн. - штраф (процентна складова).

Справа розглянута за відсутності сторін.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за договором б/н від 01.10.2008 року в розмірі 6982,48 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при ухваленні рішення судом не прийнято до уваги надану позивачем довідку про умови кредитування, особисто підписану відповідачем та безпідставно відмовлено в задоволенні частини позовних вимог. Крім того, розмір кредитного ліміту та базової процентної ставки вказаний і в самій анкеті-заяві.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із положень ч.4 ст.368 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» частково, суд першої інстанції виходив із того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування. Надані позивачем Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Посилаючись на правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17, вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 01.10.2008 року у розмірі 6982,48 грн.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено ,що у відповідності до укладеного договору б/н від 01.10.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 7200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Привалами користування платіжною карткою і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 30.06.2018 року відповідачка має заборгованість у розмірі 70775,00 грн., яка складається з наступного: 6982,48 грн. заборгованість за кредитом; 56968,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3215,44 грн. заборгованість за пенею на комісією а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. штраф (фіксована частина), 3358,33 грн. - штраф (процентна складова).

Також на підтвердження користування ОСОБА_1 кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надав апеляційному суду виписку по кредитним карткам, оформленим за вказаним договором, строком дії останньої до 31.01.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Банк свої вимоги виконав, надавши кредитні кошти шляхом відкриття карткового рахунку, що підтверджується інформацією щодо видачі та строку дії кредитних карток за вказаним договором, а також фото відповідача з виданою карткою.

ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, про що свідчать виписки по картам, проте умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції обмежився лише посиланням на те, що в анкеті-заяві, підписаній відповідачем, не були погоджені умови кредитування, зокрема розмір відсотків за користування кредитом.

Вказані обставини спростовуються матеріалами справи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.10.2008 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка також була підписана відповідачем.

Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць - 2,5% (або 30% на рік), тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Вказана відсоткова ставка зазначена і у самій анкеті-заяві, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог у цій частині.

Разом із цим, із розрахунку заборгованості вбачається, що банком в односторонньому порядку була підвищена процентна ставка з вересня 2014 року.

Як на підставу зміни процентної ставки позивач посилався на Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, розміщені на його сайті, які не можуть бути доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та Правила споживчого кредитування.

Таким чином, беручи до уваги, що станом на 31.08.2014 року заборгованість по процентам згідно розрахунку становила 383,20 грн., кінцевий строк дії картки 31.01.2017 року, за період з 01.09.2014 року по 31.01.2017 року минуло 883 дні, розмір процентів, що підлягають стягненню, складає 5521,14 грн. (383,20+ (6982,48 х 30/366 х 883)).

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Що стосується вимог про стягнення пені та штрафів, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Отже, підстав для стягнення штрафу з відповідачки не вбачається, оскільки це є подвійним стягненням.

Що стосується вимог про стягнення пені, у довідці про умови кредитування розмір пені становить 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць.

Враховуючи, що пеня нараховувалась банком за період з 01.09.2014 року по 31.01.2017 року (29 місяців), вона підлягає стягненню із ОСОБА_1 у сумі 290 грн. (29 місяців х 10 грн.).

Таким чином сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на корить АТ КБ «ПриватБанк» становить 12793,62 грн., з яких : 6982,48 заборгованість за тілом кредиту, 5521,14 грн. відсотки за користування кредитом, 290 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення не повно було з`ясовано фактичні обставини справи та норми закону, що регулюють дані правовідносини, не оцінено наведеного у взаємозв`язку, з огляду на що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 01.10.2008 року в загальній сумі 12793,62 грн. замість 6982,48 грн. та судовий збір за подання позовної заяви в сумі 288 грн. замість 157,85 грн.

В іншій частині заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 432 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко