Справа № 162/754/18
Провадження № 2/162/25/2019
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого -- судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду,

встановив:

1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.

ОСОБА_2 звернувся до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 18 жовтня 2018 року.

Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Постановлено розглянути справу 11 грудня 2018 року без повідомлення сторін.

Відповідно до ухвали від 11 грудня 2018 року за ініціативою суду продовжено розгляд справи з викликом сторін.

Представником відповідача подано відзив на позов.

Розгляд справи проведено 09 січня 2019 року з участю позивача ОСОБА_2 Відповідача у судовому засіданні представляла адвокат ОСОБА_3.

Ухвалою від 09 січня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування у відповідача довідки або іншого документа, що підтверджує розмір та періодичність заробітної плати ОСОБА_4 у звязку з його необґрунтованістю.

2. Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтуванні позову ОСОБА_2 вказує, що разом з відповідачем мають двох дітей. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області № 162/1125/15-ц від 31 липня 2015 року з відповідача стягувались аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Згідно з рішенням цього ж суду № 162/198/16-ц від 24 травня 2016 року з ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 600 гривень щомісячно. На момент звернення з цим позовом до суду обоє дітей досягли повноліття та продовжують навчатись на денній контрактній формі у Тернопільському державному медичному університеті імені ОСОБА_7. Діти потребують матеріальної допомоги. Позивач фактично сам утримує дітей, оплачує їх навчання, натомість відповідач відмовляється надавати допомогу на навчання доньки ОСОБА_5, а 600 гривень, які стягуються з відповідача на користь сина ОСОБА_6, вкрай недостатньо. У звязку з наведеним позивач просить збільшити до пяти тисяч гривень розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_6, аналогічну суму ОСОБА_2 просить присудити до стягнення на утримання доньки ОСОБА_5. Аліменти стягувати до досягнення дітьми двадцяти трьох років за умови продовження ними навчання, допустити негайне виконання рішення суду у межах сум аліментних платежів за один місяць.

Позивач доводить, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на навчання дітей, оскільки останні декілька років ОСОБА_4 перебуває за кордоном, отримала офіційний дозвіл на працевлаштування у Республіці Сан-Марино та постійно сплачувала аліменти, які уже були присуджені. Відповідач має високу заробітну плату, адже згідно з інформації з низки сайтів середня заробітна плата у Республіці Сан-Марино становить 2500 євро.

2.1 Пояснення позивача у судовому засіданні 09 січня 2019 року.

ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. На запитання представника відповідача про розмір його доходів позивач відмовився відповідати, лише повідомив, що порівняно з минулими роками його дохід зменшився у кілька разів. Між тим, визнав наявність у нього двох вантажних мікроавтобусів 2011 та 2012 років випуску. ОСОБА_2 також заперечив факт добровільного надання допомоги дітям відповідачем. Крім цього, позивач зазначив, що під час навчання у місті Тернополі донька та син проживають на орендованій ним квартирі, а вільний від навчання час разом з ним у будинку по вулиці Сагайдачного у селищі Любешів, який у рівних частках належить дітям. ОСОБА_2 несе усі витрати, повязані з забезпеченням належних умов для навчання сина та доньки: щомісячно приблизно по 20 тисяч гривень на утримання дітей, 1200-1500 гривень -- на утримання орендованого житла.

3. Стислий виклад позиції відповідача.

У відзиві на позов сторона відповідача вважає вимоги позивача безпідставними, звернувши увагу суду на наступне.

Відповідачем не заперечується, що їх спільні з позивачем діти навчаються на денній формі навчання у медичному університеті у місті Тернополі. Однак, у звязку з навчанням діти проживають окремо від батька.

Діти досягли повноліття і мають право самі звернутися до суду з таким позовом.

Позивач не довів належними доказами можливості відповідача надавати допомогу на утримання дітей, зміни матеріального або сімейного стану платника та одержувача аліментів, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них тощо.

ОСОБА_4, перебуваючи у відпустці в Україні протягом літа та до листопада 2017 року, у вересні-жовтні 2018 року, надавала допомогу на утримання дітей: придбавала їм необхідне осіннє та зимове вбрання, взуття, посуд, побутові речі, харчі.

Заявлені позивачем вимоги є явно завищеними. В Італії відповідач перебувала у 2014-2017 роках і працювала нелегально. Право на отримання дозволу на роботу та проживання у Республіці Сан-Марино вона здобула лише 30 листопада 2017 року.

Натомість ОСОБА_2 отримує значні доходи від підприємницької діяльності, має у власності два магазини, а тому має достатні можливості для утримання дітей, які продовжують навчання.

3.1 Пояснення представника відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила.

ОСОБА_3 вважає, що позивач у ході судового розгляду не довів належними доказами можливість відповідача надавати допомогу на утримання дітей.

ОСОБА_4 дійсно у 2014 році виїхала за кордон у пошуках роботи, зараз перебуває у Республіці Сан-Марино. Зі слів відповідача ОСОБА_3 дізналась, що ОСОБА_4 у грудні 2017 року на один рік уклала трудовий договір про догляд за пристарілою особою. Починаючи з грудня 2018 року, відповідач роботи не має.

Між тим, ОСОБА_3 зазначила, що коли відповідач приїздила в Україну, востаннє восени 2018 року, вона надавала дітям значні суми. ОСОБА_4 добровільно надає матеріальну допомогу дітям у розмірі приблизно по 100 євро щомісяця.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносини з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з свідоцтвами про народження серії І-ЕГ № 015322, серії І-ЕГ № 052593 відповідно ОСОБА_8 народився 21 січня 1998 року, ОСОБА_5 народилась 27 липня 2000 року, їх батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до довідки державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний Університет імені ОСОБА_7 Міністерства охорони здоровя України» № 16/1/4366 від 21 вересня 2018 року ОСОБА_8 є студентом IV курсу стоматологічного факультету, навчається на контрактній формі, закінчує навчання у червні 2020 року.

Згідно з довідкою цього ж навчального закладу № 16/1/75 від 25 вересня 2018 року ОСОБА_5 також навчається на другому курсі стоматологічного факультету, на денній контрактній формі, закінчує навчання у червні 2022 року.

Згідно з банківськими квитанціями ОСОБА_2 02 та 04 липня 2018 року оплатив за навчання двох дітей 54820 гривень.

Відповідно до договору оренди житла від 01 серпня 2018 року позивач орендує у місті Тернополі однокімнатну квартиру, розмір орендної плати становить 170 доларів США у місяць.

Обґрунтовуючи можливість відповідача надавати допомогу на навчання дітей, ОСОБА_2 покликається на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2017 року у справі № 162/458/17 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та постанову Верховного Суду у цій справі від 03 травня 2018 року, якими констатовано, що ОСОБА_4 з 06 травня 2014 року перебуває на заробітках в Італії, де тимчасово працює.

Про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову, на думку позивача, вказує ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2016 року, якою залишено в силі судові рішення попередніх інстанцій про часткове задоволення позову про стягнення аліментів з відповідача у користь позивача на утримання неповнолітніх дітей.

На підтвердження високих доходів відповідача позивачем подано інформацію з веб-сайту «Вікіпедії», згідно з якою мінімальний розмір оплати праці в Республіці Сан-Марино на 2015 рік становив 1888,22 доларів США.

Представником відповідача у судовому засіданні подано довідку Любешівського відділення Державної фіскальної служби України № 954 від 23 травня 2016 року, згідно з якою ОСОБА_2 у 2012 році отримав виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) на суму 345850 гривень, у 2013 році 550000 гривень, у 2014 році 821704 гривні, у 2015 році на суму 820183 гривні.

Згідно з копією паспорта громадянина України ОСОБА_5 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання позивача.

Сторонами визнається, що будинок по вулиці Сагайдачного, 52 у селищі Любешів у рівних частках належить ОСОБА_8, ОСОБА_5

5. Норми права, які застосував суд.

Згідно з статтею 6 Сімейного кодексу України (далі СК) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

У відповідності зі статтею 199 СК, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з статтею 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 201 СК до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

6. Мотиви суду щодо позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи наведені вище норми матеріального право необхідно констатувати, що обовязок батьків утримувати дітей, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дітьми віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судовими рішеннями у цивільній справі № 162/198/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, який продовжує навчання, визнано наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову. При цьому констатовано, що повнолітній син ОСОБА_4 навчається у Тернопільському державному медичному університеті на денній контрактній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу. Враховано можливості позивача щодо утримання сина, який займається підприємницькою діяльністю і має більші доходи у порівнянні з відповідачем.

Як вставлено уже у ході цього судового розгляду донька ОСОБА_5 також вступила у згаданий вище навчальний заклад на денну контрактну форму навчання.

Обоє дітей ОСОБА_5 досягли повноліття, але їм ще не виповнилось 23 років.

Відомостей про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 мають власні доходи не здобуто.

Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 обєктивно потребують матеріальної допомоги на час навчання.

Згідно з наявними у справі квитанціями оплату за навчання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у 2018 році на загальну суму 54820 гривень здійснив позивач.

ОСОБА_2 орендує однокімнатну квартиру у місті Тернополі для проживання там дітей у період навчання.

Згідно з копіює паспорта громадянина України зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 є місце проживання позивача по вулиці Сагайдачного, 52 у селищі Любешів.

Наявність передбачених статтею 199 СК обставин також перевірялась судами трьох інстанцій при розгляді справи № 162/198/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина.

Таким чином, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 має право особистого звернення з цим позовом до суду.

Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, на утримання повнолітнього сина, про визнання розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, суд констатує процесуальну пасивність сторін у поданні доказів.

Стороною відповідача не заперечується, що ОСОБА_4 перебуває за кордоном на заробітках. Однак розмір її доходів у ході судового розгляду не встановлено.

Суд не може визнати належним доказом поданий позивачем список з веб-сайту «Вікіпедії» про мінімальний розмір оплати праці в Республіці Сан-Марино на 2015 рік, адже він носить інформативний характер.

Представник відповідача у судовому засіданні повідомила, що з грудня 2018 року ОСОБА_4 роботи не має.

З іншого боку, довідка про обсяг виручки позивача стосується періоду 2012-2015 років і є неактуальною.

ОСОБА_2 у судовому засіданні відмовився повідомляти про свої доходи, визнавши лише наявність у своїй власності двох вантажних мікроавтобусів 2011 та 2012 років випуску.

Сторонами визнається, що будинок по вулиці Сагайдачного, 52 у селищі Любешів у рівних частках належить ОСОБА_8, ОСОБА_5

Інших доказів на встановлення обставин, передбачених статтями 182, 192 СК, суду не надано.

Між тим, представник відповідача у судовому засіданні заявила, що ОСОБА_4 добровільно надає матеріальну допомогу дітям у розмірі приблизно по 100 євро щомісяця.

Суд розцінює цю заяву як визнання можливості у ОСОБА_4 надання матеріальної допомоги дітям, які продовжують навчання, у вказаному розмірі.

Беручи до уваги наведене вище у сукупності, керуючись принципом розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, у розмірі по 1500 гривень щомісячно. На утримання ОСОБА_8 з дня набранням рішення законної сили, на утримання ОСОБА_5 з дня звернення позивачем з цим позовом до суду.

Відповідно до статті 430 ЦПК допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у межах суми платежу за один місяць.

7. Питання розподілу судових витрат.

На момент ухвалення судового рішення у матеріалах справи відсутні докази про понесені сторонами судові витрати.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265 ЦПК, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 на час навчання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не пізніше як до досягнення нею двадцяти трьох років, аліменти у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2018 року.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються згідно з рішенням Любешівського районного суду Волинської області № 162/198/16-ц від 24 травня 2016 року з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 на утримання на час навчання повнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, але не пізніше як до досягнення ним двадцяти трьох років, з 600 (шістсот) гривень щомісячно до 1500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.

Рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 на час навчання повнолітньої доньки ОСОБА_5 допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 січня 2019 року.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук