ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Херсон

номер справи: 766/20974/17

номер провадження: 22-ц/819/1638/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Вейтас І.В.,

секретар Кутузова А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

третя особа - Корабельний районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2019 року у складі головуючого судді Прохоренко В.В.,

встановив:

30 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Корабельний районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в якому просила визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 №600 від 11 серпня 2017 року про ОСОБА_3 як батька дитини; внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 №600 від 11 серпня 2017 року зазначивши в графі батько ОСОБА_2 , вказавши прізвище дитини « ОСОБА_5 », по-батькові « ОСОБА_6 » та вказавши в графі «мати» прізвище матері « ОСОБА_5 ».

Позовна заява обґрунтована тим, що з 15 вересня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Шлюб розірвано 24 грудня 2016 року. Фактичні шлюбні відносини були припинені у серпні 2016 року.

З жовтня 2016 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 і ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила сина ОСОБА_4 . Однак, відповідно до положень ст. 122 СК України, батьком дитини в актовому запису про народження вказаний ОСОБА_3 , оскільки після розірвання шлюбу і народженням дитини не спливло десять місяців.

24 лютого 2018 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у зв`язку із чим нею змінено прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_5 ».

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виключено з актового запису № 600 від 11 серпня 2017 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Внесено відповідні зміни до актового запису № 600 від 11 серпня 2017 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме зазначити батьком дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, матір`ю - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянку України, змінивши прізвище дитини « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_5 », по-батькові « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_6 », ім`я, місце народження та дату народження дитини залишити без змін.

Рішення мотивовано тим, що з урахуванням досліджених доказів, а також визнання відповідачем та третьою особою факту того, що ОСОБА_2 є біологічним батьком дитини наявні позовні вимоги про визнання факту батьківства ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4 та задоволення вимог про внесення змін до актового запису про народження дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 заперечує факт, що є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши, в суді першої інстанції особисто факт батьківства не визнавав та не підтверджував, оскільки перебував на заробітках та не міг бути присутнім під час проведення судово-генетичної експертизи. Апеляційна скарга також містить посилання на те, що ОСОБА_2 не знав про час та місце розгляду справи.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Тільненко В.В. заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2 , зазначив, що на його думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення рішення суду без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Під час розгляду справи представник ОСОБА_2 - адвокат Лапко Е.М. апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі. Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити задовольнити позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представник- адвокат Тільненко В.В., зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин 1- 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 грудня 2016 року Миколаївським районним ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , про що складено відповідний актовий запис №27. Після державної реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».

11 серпня 2017 року Корабельним районним у м. Херсоні ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис №600 про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , батьками якого є: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_11 , про що видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Відомості про батька дитини у вказаному актовому запису внесено Корабельним районним у м. Херсоні ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області у порядку ч.2 ст. 122 СК України.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 24 лютого 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб, ув`язку із чим прізвище позивачки змінено на « ОСОБА_5 ».

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до ч.1 ст.122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно ч. 2 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Частина 3 цієї ж статті надає право подружжю, а також жінці та чоловікові, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка(колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

За правилами ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини, згідно ч.1 ст. 128 СК України, може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до частин 2 - 4 цієї ж статті підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 138 СК України жінці, яка народила дитину у шлюбі, надано право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.

При цьому вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини, відповідно до частини 2 цієї ж статті, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом як з вимогою про визнання батьківства відповідача ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одночасно заявивши вимогу про оспорювання батьківства свого колишнього чоловіка третьої особи у справі ОСОБА_3 .

Виходячи із визнання відповідачем, ОСОБА_2 , свого батьківства відносно дитини - ОСОБА_4 , а також із визнання третьою особою, ОСОБА_3 , факту, що він не є батьком дитини - ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Проте суд не врахував наступне.

Статтею 51 Конституції України, частинами 2,3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Оспорювати батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як про батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, яка народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною(пункти 11,12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У разі коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства розглядаються одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі, згідно ч.1 ст. 48 ЦПК України, є позивач і відповідач.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Позовом є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, пред`явлена з метою судового захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Правовими наслідками задоволення судом позову про є зобов`язання відповідача як особи, до якої позивачем пред`являється матеріально - правова вимога, вжити заходів до вчинення дій, утримання від вчинення дій та усунення обставин, що призвели до порушення, невизнання чи оспорювання права або охоронюваного законом інтересу шляхом, зазначеним у резолютивній частині судового рішення.

Отже, ухвалюючи рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомості про особу, як батька дитини, суд може ухвалити таке рішення лише щодо сторони (відповідача) у справі, а не щодо третьої особи.

Вирішуючи спір суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, в порушення вимог ч.5 ст.12 ЦПК України, не роз`яснив позивачці про її процесуальне право залучити до справи у якості співвідповідача особу, яка записана батьком дитини, та не вирішив, в порядку визначеному ст. 51 ЦПК України, питання щодо можливості залучення до участі у справі ОСОБА_3 в якості співвідповідача, що унеможливлює вирішення судом питання про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про ОСОБА_3 , як батька дитини.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені недоліки, оскільки залучення до справи відповідача на стадії апеляційного розгляду законом не передбачено.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не взяв до уваги, що відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження дитини на підставі ч.2 ст. 122 СК України, згідно якої дитина, яка народжена до спливу 10 місяців після припинення шлюбу походить від подружжя.

Особа, яка записана батьком дитини, ОСОБА_3 , у встановленому законом порядку своє батьківство не оспорив.

Предметом у спорах про оспорювання батьківства, як зазначалось вище, є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Клопотання про проведення експертизи щодо встановлення спорідненості між дитиною та ОСОБА_3 учасниками справи не заявлялося і таке експертне дослідження не призначалося. Матеріали справи будь-яких доказів відсутності спорідненості між дитиною, ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 не містять.

Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження, за змістом ч.2 ст. 138 СК України, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Однак, у справі що розглядається відсутні відомості щодо подання іншою особою, ОСОБА_2 , заяви про своє батьківство.

Письмова заява в якій ОСОБА_2 визнає що він є батьком ОСОБА_4 та просить визнати його батьком, не може бути прийнята судом в якості належного доказу подання відповідачем заяви про своє батьківство, оскільки ідентифікувати особу, яка надіслала на адресу суду вказану заяву неможливо, враховуючи, що підпис особи, у встановленому законом порядку, ніким не посвідчений. А як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 своє батьківство відносно малолітнього ОСОБА_4 не визнає.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 травня 2018 року, за клопотанням позивачки, призначено судово-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_4 .. Проведення експертизи доручено КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Відповідно до листа заступника начальника Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 13 червня 2018 року відбір біологічних зразків(крові) ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_4 було призначено на 03 липня 2018 року.

Згідно із листом заступника начальника Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 09 липня 2018 року, у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 , відбір біологічних зразків перенесено на 03 вересня 2018 року.

Ухвала суду про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства повернута судовим експертом без виконання у зв`язку із неявкою ОСОБА_2 для відбору біологічних зразків 03 липня 2018 року та 03 вересня 2019 року.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року № 3451/05, п.34).

Відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_2 був повідомлений, у встановлений законом спосіб, про дату, час та місце відбору біологічних зразків матеріали справи не містять.

А отже висновок суду першої інстанції щодо ухилення відповідача від участі в експертизі є хибним.

Також колегія суддів не може погодитися з висновком суду про визнання ОСОБА_2 свого батьківства, оскільки матеріали справи таких відомостей не містять, а апелянт категорично заперечує визнання відповідачем такого факту. Заява, що міститься в матеріалах справи про визнання ОСОБА_2 свого батьківства, як зазначено вище, не може бути визнана належним та допустимим доказом.

Крім того, за правилами ч.4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Проте як вбачається з матеріалів справи запис про батька дитини зроблений з підстав визначених ч.2 ст. 122 СК України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції на зазначені вище обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей щодо особи, яка записана батьком дитини та встановлення батьківства.

Задовольняючи позовні вимоги про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_4 вказавши матір`ю дитини ОСОБА_8 у зв`язку зі зміною матір`ю дитини прізвища, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що підстави та порядок внесення таких змін визначений Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5.

Так відповідно до п. 2.16.22. Правил, при зміні прізвища батьків дитини або одного з них у зв`язку з державною реєстрацією шлюбу, розірванням шлюбу чи визнанням шлюбу недійсним в актовому записі про народження малолітньої дитини змінюється прізвище батьків або одного з них при їх зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану та за умови одночасної зміни прізвища дитини.

Матеріали справи відомостей про те, що позивачка зверталася до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення змін до актового запису про народження дитини у зв`язку зі зміною нею прізвища не містять. Також матеріали справи не містять відомостей щодо наявності будь-якого спору з цього приводу.

Згідно положень частини 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, ухвалене ним рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2019 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: О.В. Бездрабко

І.В. Вейтас