КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 760/20360/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/15417/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

2 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку ч.. 1 ст. 369 ЦПК України, справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 3 вересня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що КП «Житло-сервіс» утримує та проводить обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 17 квітня 2012 року № 39, яким передано будинок для його подальшого обслуговування КП «Житло-сервіс».

Будинок введений у експлуатацію, що підтверджується Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та Сертифікатом серії КВ № 4 від 8 грудня 2011 року, та КП «Житло-сервіс» розпочало обслуговувати даний будинок 14 червня 2012 року, що підтверджується наказом КП «Житло-сервіс» від 13 червня 2012 року № 88.

Зазначив, що квартира АДРЕСА_1 , що складається з однієї кімнати, загальною площею 47,80 кв.м., належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 28 грудня 2012 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач листом від 4 березня 2015 року за вих. № 017-05/140 надіслав відповідачам відповідні договори на надання житлово-комунальних послуг.

Незважаючи на вимоги ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» боржники відмовились укладати договір «Про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території», мотивуючи тим, що КП «Житло-сервіс» не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт від 11 лютого 2015 року.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов`язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Також зазначив, що відповідачі є власниками зазначеної квартири, а тому мають нести всі витрати, необхідні для збереженості майна, тобто його утримання. А зобов`язання, згідно ч. 2 ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України, боржник має виконувати належним чином.

Пояснив, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 6 вересня 2012 року № 1562, яким затверджені тарифи на житлово-комунальні послуги, передбачено термін оплати спожитих послуг - до 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідачі прийняли участь у фінансуванні будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 та уклали з Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) договір № 384/4 про фінансування будівництва житла за програмою «70 х 30» від 20 липня 2010 року.

Житловий будинок АДРЕСА_1 введений в експлуатацію відповідно до наказу КП «Житло-сервіс» № 88 від 13 червня 2012 року підприємство розпочало обслуговування даного будинку з 14 червня 2012 року.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 331 ЦК України, КП «Житло-сервіс» розпочало здійснювати для відповідачів нарахування послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території з моменту початку обслуговування будинку, тобто з 14 червня 2012 року.

Також зазначив, що позивачем за період часу з 14 червня 2012 року по 1 березня 2016 надано послуги з утримання будинку і прибудинкової території на загальну суму 9 472,20 грн., проте боржники не здійснили жодного платежу.

У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань у відповідачів виникла перед позивачем заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з 14 червня 2012 року по 1 березня 2016 року (без нарахування за березень 2016 року) в розмірі 9 472, 20 грн., що складається з: послуг на утримання будинку і прибудинкової території - (9 330,48 грн. та послуг чергового наглядача (консьєрж) - 141,72 грн.

Позивач неодноразово нагадував відповідачам про оплату заборгованості за спожиті послуги з утримання будинку і прибудинкової території, також, розмір заборгованості зазначається у квитанціях (рахунках) на оплату послуг, які щомісячно надходять на адресу боржників.

У зв`язку із викладеним просив суд стягнути пропорційно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, за період з 14 червня 2012 року по 1 березня 2016 року, в розмірі 14 212 грн. 66 коп., що складається з: 9 472,20 грн. основного боргу; 3650,51 грн. інфляційного збільшення боргу та 1 089,95 грн. 3% річних, шляхом стягнення: з ОСОБА_2 - 7 106,33 грн., з ОСОБА_1 - 7 106,33 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 3 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" за період з 14 червня 2012 року по 1 березня 2016 року по 4665,24 грн. заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, по 1825,25 грн. інфляційних втрат, по 520,06 грн. пені.

В іншій частині - відмовлено.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" судовий збір у розмірі 689 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині позовних вимог до неї та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову або залишення без розгляду позовних вимог,вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині позовних вимог до неї та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову або залишення без розгляду позовних вимог,вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Житло-сервіс» утримує та проводить обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 17 квітня 2012 року № 39, яким передано будинок для його подальшого обслуговування КП «Житло-сервіс».

З матеріалів справи вбачається, що даний будинок введений у експлуатацію, що підтверджується Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та Сертифікатом серії КВ № 4 від 8 грудня 2011 року, та КП «Житло-сервіс» розпочало обслуговувати даний будинок 14 червня 2012 року, що підтверджується наказом КП «Житло-сервіс» від 13 червня 2012 року № 88.

Квартира АДРЕСА_1 , що складається з однієї кімнати, загальною площею 47,80 кв.м., належить - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 28 грудня 2012 року.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, у відповідачів наявна заборгованість за період з 14 червня 2012 року по 1 березня 2016 року (без нарахування за березень 2016 року) в розмірі 9330,48 грн.

Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що

у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань у відповідачів виникла перед позивачем заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що провадження у справі відкрито за відсутності достатніх на це підстав, оскільки судом не допущено порушення норм ЦПК України.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позовна заява подана не уповноваженою особою, так як копія довіреності засвідчена ним і не містить печатки КП «Житло-сервіс», оскільки, як вбачається з копії довіреності на ім`я ОСОБА_3 від 4 квітня 2016 року, останній уповноважений представляти інтереси позивача, підпис директора закріплений печаткою організації.

Доводи скаржників що вони не були зареєстровані та не проживали за адресою: АДРЕСА_1 не звільняє їх, як власників майна від обов`язку сплачувати витрати на його утримання.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не пропущено строк позовної давності, так як ОСОБА_2 у січні 2015 року та вересні 2016 року здійснено оплату у рахунок погашення заборгованості перед позивачем, тобто відбулось переривання строку позовної давності.

Стягуючи з відповідачів на користь позивача неустойку, передбачену ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції правильно зазначив про необхідність стягнення 3% річних та інфляційних витрат, проте встановивши, що 3% річних із суми заборгованості складають 1040 грн. 12 коп., помилково зазначив, що з відповідачів підлягає стягненню пеня (замість 3% річних) у розмірі по 520 грн. 06 коп. з кожної.

Суд не позбавлений виправити зазначену вище описку з власної ініціативи (ст. 269 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Разом тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 сплачено по 30 грн. за житлово-комунальні послуги у лютому 2015 року та у вересні 2015 року. (а.с. 66).

Суд першої інстанції встановивши, що тим самим відповідач визнала борг перед позивачем, не врахував зазначену суму у рахунок погашення заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме зменшенню суми заборгованості та судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачів по 4635 грн. 24 коп. в рахунок погашення заборгованості перед позивачем та по 449 грн. 41 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 3 вересня 2019 року в частині розміру заборгованості, стягнутої з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , змінити, зменшивши розмір стягнення з 4665 грн. 24 коп. до 4635 грн. 24 коп., в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши його розмір з 689 грн. до 449 грн. 41 коп.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді