ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1726/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2019 року,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

ОСОБА_3 зазначила, що згідно виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №2/2218/1221/2012 від 23 березня 2012 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 7 вересня 2011 року. Відповідач не сплачує аліменти в установленому судом розмірі, внаслідок чого за період з 7 вересня 2011 року до 1 вересня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 108 192 грн 90 коп. Відповідно до ст. 196 СК України позивач має право на стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За таких обставин ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 108 192 грн 90 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 54 096 грн 45 коп. пені за прострочення сплати аліментів на дитину. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що заборгованість за аліментами виникла з вини ОСОБА_1 , а тому ОСОБА_3 має право на стягнення неустойки, розмір якої з урахуванням матеріального стану відповідача слід зменшити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував усіх обставин щодо майнового стану відповідача, не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про зменшення розміру неустойки.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_4 у розмірі Ѕ частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 7 вересня 2011 року і до повноліття дитини.

Виконавчий лист від 23 березня 2012 року №2/2218/1221/2012 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину знаходиться на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницького.

Протягом 2011-2018 років ОСОБА_1 не сплачував аліменти в повному обсязі, внаслідок чого державним виконавцем нарахована заборгованість за період з 7 вересня 2011 року до 1 вересня 2018 року в розмірі 108 192 грн 90 коп.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 71 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 допустив заборгованість за аліментами в сумі 108 192 грн 90 коп. Розмір цієї заборгованості сторонами не оспорюється.

Суд першої інстанції правомірно керувався тим, що заборгованість за аліментами виникла з вини ОСОБА_1 , а тому позивач має право на стягнення з останнього неустойки, розмір якої за період з 1 жовтня 2011 року до 18 вересня 2018 року склав 1 217 997 грн 99 коп. При цьому суд дійшов правильного висновку, що розмір стягуваної з ОСОБА_1 неустойки за прострочення сплати аліментів не повинен бути більшим 100 відсотків заборгованості за аліментами, тобто 108 192 грн 90 коп.

Зменшуючи розмір неустойки, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , судом враховано майновий стан боржника, зокрема, те, що він працює за трудовим договором і отримує мінімальну заробітну плату, має невиконані аліментні зобов`язання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру стягуваної з ОСОБА_1 неустойки.

Посилання ОСОБА_3 на неправильність визначення судом остаточного розміру неустойки не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Козак О.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 50