ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1647/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника апелянта Банашко ОСОБА_1 , представника третьої особи Косюк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 липня 2019 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району, третьої особи ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 5 жовтня під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Лісогринівецької сільської ради, представнику апелянта було вручено копію рішення № 25 5 сесії 1 скликання Лісогринівецької сільської ради від 25 січня 2016 року, яким ОСОБА_3 було затверджено розроблений нею проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,1000 га із земель комунальної власності для ведення індивідуального садівництва, розташовану в с. Лісові Гринівці АДРЕСА_1 району Хмельницької області.

17 грудня 2015 року право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1 ) площею 0,1 га для ведення садівництва із земель комунальної власності, що розташована на території Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району було зареєстроване за ОСОБА_2 у визначеному законом порядку.

У зв`язку з цим позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району від 25 січня 2016 року № 25 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1 ) площею 0,1 га для ведення садівництва із земель комунальної власності, що розташована на території Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району, та передачі її ОСОБА_3 в приватну власність. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вважає вказане рішення підлягає скасуванню, оскільки висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Посилається на те, що суд не надав зазначеним обставинам по справі жодної оцінки, не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ст. ст. 92, 95 ЗК України).

У ст. 152 ЗК України визначені способи захисту прав на земельні ділянки. Згідно з цією статтею власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що закон закріплює рівні умови захисту прав на землю як для власника земельної ділянки, так і для землекористувача.

Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Пункт 47 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, встановлює, що для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

За наявності такого рішення та на підставі документів, які вимагаються цим Порядком, державний реєстратор вносить відомості до Державного реєстру прав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 24 жовтня 2012 року № 2092/2012-р ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га із земель державної власності для ведення садівництва на території Лісогринівецької сільської ради (а. с. 63).

Рішенням Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району від 31 серпня 2015 року № 47 надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) із земель комунальної власності для ведення індивідуального садівництва, розташованої за адресою: с. АДРЕСА_2 Гринівці Хмельницького району (а. с. 17).

Рішенням Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району від 30 жовтня 2015 року № 133 затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж даної земельної ділянки в натурі та передано її позивачу у власність (а. с. 9).

17 грудня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції видано Олійник М.А. свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку (а. с. 7).

Рішенням Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району від 25 січня 2016 року № 25 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1 ) площею 0,1 га для ведення садівництва із земель комунальної власності, що розташована на території Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району, та передати її ОСОБА_3 в приватну власність (а. с. 24).

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що рішення Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району від 25 січня 2016 року № 25 не порушує право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, оскільки ОСОБА_3 право власності на вказану земельну ділянку не оформила. ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_3 у позові не зазначила.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із незгодою позивача з рішенням Лісогринівецької сільської ради про затвердження технічної документації за земельну ділянку ОСОБА_3 та надання цієї ділянки їй у власність. За твердженням позивача, земельна ділянка виділена ОСОБА_3 увійшла у земельну ділянку, на користування якою вона має право.

У даній справі позивач просить скасувати рішення Лісогринівецької сільської ради Хмельницької області щодо затвердження технічної документації із землеустрою і передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 . Тобто вирішення питання про права ОСОБА_3 , яка у якості відповідача по справі не залучена.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_3 провела державну реєстрацію права користування чи власності земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1 ).

За таких обставин висновок суду щодо відмови в задоволенні позову є обґрунтованим.

Посилання апелянта, що суд не надав обставинам по справі жодної оцінки, не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню є загальними, безпідставними виходячи з вище викладеного.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк