ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4063/18 Номер провадження 22-ц/814/368/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - судді - Одринської ТВ.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, представника ПАТ "Українська залізниця"

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 8285,63 грн та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 04.05.2017 року по 17.07.2018 року в сумі 87903,02 грн. В обґрунтування позову вказала, що вона працювала старшим електромеханіком дільниці 1 групи у виробничому підрозділі «Донецька дистанція зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Вказувала, що згідно наказу від 03.05.2017 року вона була звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, однак на день звільнення їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 по травня 2017 року та грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку. Виплачено їй було лише аванс за березень у розмірі 2250 грн. Зазначала, що у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати роботодавець зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 8285,63 гривень. без відрахування податків і обов'язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в частині невиплати заробітної плати, а також щодо її розміру. Відмовляючи у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважав, що заробітна плата позивачу не виплачувалася внаслідок настання обставин непереборної сили, які засвідчені висновком Торгівельно - промислової палати України від 16.01.2018 року, що є підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги. Зазначає, що чинне трудове законодавство не містить переліку підстав, за яких роботодавець звільняється від свого обов'язку щодо своєчасної виплати заробітної плати. Навпаки, ст. 117 КЗпП зобов'язує роботодавця, в разі несвоєчасної виплати заробітної плати, сплатити середній заробіток звільненому працівнику за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вважає, що Науково - правовий висновок Торгово - промислової палати не може бути прийнятий до уваги, оскільки не є сертифікатом в розумінні ст. 14-1 ЗУ « Про торгово - промислові палати в Україні».

Також,з рішенням місцевого суду не погодився відповідач у справі, в зв'язку з чим його представником було подано апеляційну скаргу. Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, оскільки рішення суду ухвалено без додержання норм матеріального права, розрахунок заборгованості по заробітній платі є помилковим на 7 грн 52 коп. Крім того, зазначив, що ПАТ « Укрзалізниця» не здійснювала нарахування заробітної плати та господарської діяльності на підставі дії форс - мажорних обставин, а тому у відношенні позивача трудового правопорушення не скоєно.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не подано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки позивача, наказом від 08 липня 2016 року позивач була прийнята на посаду старшого електромеханіка у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв'язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 03 травня 2017 року №63/ос позивач звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами у справі, на день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було.

Згідно розрахунку заробітної плати, який надала позивач, їй нараховано :

за березень 2017 року до оподаткування 5292,85 грн, сума до виплати з урахуванням податків 4208,78 грн / а.с.18/. В свою чергу, з вказаної суми ОСОБА_2 було виплачено 2257 грн. авансу , що підтверджується видатковим касовим ордером №2216 від 18 вересня 2017 року / а.с.56/;

за квітень 2017 року до оподаткування 4002,74 грн, сума до виплати з урахуванням податків 3182,91 грн;

за травень 2017 року до оподаткування 3905,51 грн, сума до виплати з урахуванням податків 3143,94 грн.

Будь яких заперечень щодо даних розрахунків відповідач не надав, вказана сума на день ухвалення рішення відповідачем позивачеві не сплачена, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заборгованості заробітної плати, неоспорених відповідачем, наявності заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивача за період з березня по травень 2017 року та грошової компенсації за невикористану відпустку.

Апеляційний суд погоджується, що надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження обставин справи.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Згідно з ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст.117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовано відносини з приводу підстав звільнення від відповідальності за незаконність дій відносно працівника, на ці правовідносини поширюються положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Вказана правова позиція була висвітлена Верховним Судом України в постановах №6-2159цс15 від 11 листопада 2015 року та №6-364цс16 від 25 березня 2016 року.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливлювало виконання ПАТ «Укрзалізниця» обов'язків передбачених ст.ст.47,115,116,117 КЗпП України перед працівниками, спричиненими впливом дії форс-мажорних обставин, а саме: актами тероризму на територіях міста Донецьк, Донецької області та м. Луганськ, Луганської області, що є обставинами, які не залежали від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення ПАТ «Укрзалізниця» від відповідальності / а.с.58 -66/.

У п.7 розділу VI вказаного висновку зазначено, що втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників, оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст.ст.47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання відповідачем обов'язків, передбачених ст.ст. 47, 83, 115 та 116 КЗпП України відбулось не з вини ПАТ «Українська залізниця», а були викликані обставинами непереборної сили, які встановлені висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.

Доводи апелянта про те, що посилання суду на висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року про форс-мажорні обставини є безпідставним, оскільки Торгово-промислова палата є недержавною, самоврядною організацією, яка не може припинити чи відмінити дію Законів України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», саме торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання представника ПАТ «Українська залізниця» про допущення судом першої інстанціїпомилки в обрахунку розміру заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача, не є такими, що впливають на правильність та обґрунтованість ухваленого рішення, вказана арифметична помилка може бути усунена в порядку ст. 269 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, представника ПАТ "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2018 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2019 року.

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль