Справа № 758/3463/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про визнання незаконним звільнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади касира квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України;

визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10.02.2017 року № 61 «Про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » в частині звільнення ОСОБА_1 ;

поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді касира квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України з 10.02.2017 року;

стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.02.2017 року по 09.04.2019 року, в тому числі 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 237139 грн. 38 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 01.04.1998 року працювала на посаді касира квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України.

Наказом генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10.02.2017 року № 61 «Про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » позивача було звільнено з посади на підставі п. 4 ст. 420 КЗпП України - за прогул.

Вищевказаний наказ було винесено на підставі Акта від 06.01.2017 року № с 4.41 та акта від 10.01.2017 року № 9.1. про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.

Позивач зазначає, що ці акти, що стали підставою для винесення оскаржуваного наказу, були складені працівниками, з якими у позивача склались неприязні стосунки. Крім того, акт від 06.01.2017 року взагалі не може бути підставою для звільнення, адже наказ було винесено після спливу місячного строку, дозволеного для накладення дисциплінарного стягнення на працівника. Сам факт прогулу позивачем взагалі заперечується.

Позивач зазначає, що зі змінами у керівному складі музею, працівників стали не допускати до робочих місць, квитки, які згідно посадової інструкції, повинні реалізовувати касири, були відібрані у працівників-касирів, а продаж квитків здійснюється іншими особами. Відтак, позивач була позбавлена можливості бути допущеною до свого робочого місця.

За таких обставин, своє звільнення позивач вважає незаконним, а наказ про звільнення таким, що підлягає скасуванню. З огляду на незаконність звільнення, позивачем також ставиться питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також поновлення позивача на роботі.

До початку судового засідання позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача також свого права на участь у судовому засіданні не використав, до суду звернувся із заявою, про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні. До суду подав відзив на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 з 01.04.1998 року працювала в Музеї народної архітектури та побуду НАН України (надалі - ДУ «Музей народної архітектури та побуту України НАН України»; «Національний музей народної архітектури та побуту України»). (а.с. 10 з.в. - 11)

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 та відповідно до Наказу № 61 від 10.02.2017 року, ОСОБА_3 була звільнена з посади касира квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової діяльності за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 11)

Як вбачається з Акта передачі вхідних квитків, екскурсійних путівок та матеріальних цінностей з каси музею, 14.03.2016 року, в тому числі працівник ОСОБА_1 , передала відповідні квитки на головний склад кладовщику ОСОБА_4 (а.с. 18)

З матеріалів справи також вбачається, що, зокрема, ОСОБА_1 було ініційовано звернення до правоохоронних органів щодо рейдерського захоплення працівниками фірми «Маестро тікетт» Національного музею народної архітектури та побуту України. (а.с. 20, 23, 33)

Згідно відповідей правоохоронних органів, не вбачається порушень щодо діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України.

Відповідно до Службових записок від 06.06.2016 року, від 05.07.2016 року, зокрема, підписаних ОСОБА_1 , остання просить генерального директора Музею надати їй робоче місце та ознайомити з посадовими обов`язками. (а.с. 28)

Крім того, в матеріалах справи містяться відомості про те, що за результатами звернень працівників Музею, зокрема, позивача, було ініційовано позапланову перевірку Міністерства культури України щодо дотримання Національним музеєм народної архітектури та побуту України вимог законодавства. За результатами чого встановлено Міністерством, ряд порушень.

Як наслідок вказаної перевірки, відповідачем було скасовано наказ генерального директора Музею від 18.02.2016 року «Про скорочення трьох штатних одиниць». (а.с. 32)

Відповідно до Акта № 4.1. про відсутність працівника на роботі від 06.01.2017 року, зафіксовано факт відсутності ОСОБА_1 з 09 год. 00 хв. по час складення акта - 16 год. 45 хв., на роботі. Варто зазначити, що вказаним актом зафіксовано відсутність ОСОБА_1 на роботі, а не виключно на робочому місці працівника. (а.с. 34)

Аналогічний Акт складено 10.01.2017 року щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі з 09 год. 00 хв. по час складення акта - 16 год. 30 хв. (а.с. 35)

На підставі актів від 06.01.2017 року та від 10.01.2017 року, генеральним директором видано окреме доручення від 11.01.2017 року, щодо надання, зокрема, працівником ОСОБА_1 пояснень щодо обставин відсутності на роботі 06.01.2017 та 11.01.2017. (а.с. 36)

З пояснювальних записок ОСОБА_1 вбачається, що її відсутність на робочому місці викликана відсутністю самого робочого місця, а відтак, ОСОБА_1 була вимушена перебувати на території Музею, а не на робочому місці, де працює інша особа. (а.с. 37, 38)

Наказом Генерального директора Музею від 12.01.2017 року, робоче місце працівників, зокрема, ОСОБА_1 було переміщено до адміністративного приміщення відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової дисципліни. (а.с. 39)

Як вбачається з Протоколу № 1 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників культури Національного музею народної архітектури та побуту України від 06.02.2017 року, на порядок денний було поставлено питання про звільнення з посади, зокрема, ОСОБА_1 .

За результатами вищевказаного засідання профком не дійшов єдиної згоди щодо подань дирекції згоди на звільнення касирів, зокрема, ОСОБА_1 , через суперечливість думок членів профспілкового комітету. (а.с. 49)

10.02.2017 року було видано наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10.02.2017 року № 61 «Про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ». Так, ОСОБА_1 було звільнено з посади касира квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України з 10.02.2017 року (а.с. 51)

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір , укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Вказане положення закону передбачає, що не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці в той час, коли він був присутній на території підприємства, установи чи організації.

Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі 06.01.2017 року та 10.01.2017 року зафіксовано відповідними актами у встановленому законодавством порядку.

Доводи позивача, що акти про відсутність на роботі підписано працівниками, з якими у неї склались неприязні стосунки не приймаються судом до уваги, адже не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Разом з тим, матеріали справи містять копії низки звернень позивача до відповідача з приводу допуску її до виконання її посадових обов`язків касира, визначення їй робочого місця. Цими доказами підтверджується доводи позивача щодо фактичного відсторонення її від роботи.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до ч.3 ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Разом з тим, при обранні стягнення відповідач не врахував обставин за яких вчинено проступок, що відповідач на порушення положень ст.141 КЗпП України не виконував протягом тривалого часу обов`язку правильно організувати працю позивача, так як фактично обов`язки позивача виконувала інша юридична особа, а позивачу інші обов`язки на цей час не були визначені. Не врахував попередню роботу позивача, яка не мала дисциплінарних стягнень, що підтверджується трудовою книжкою. Не врахував, що шкоду не заподіяно.

Не отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача не має правового значення в даному випадку, так як рішення профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників культури Національного музею народної архітектури та побуту України від 06.02.2017 року не має обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, а тому відповідач має право звільнити позивача без згоди вказаного виборного органу відповідно до положень ч.7 ст.43 КЗпП України.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Таким чином, за проступок, який було вчинено позивачем 06.01.2017 року, після спливу місячного строку її не могло бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності взагалі, а в даному випадку застосовано звільнення, зокрема.

Крім того, обираючи цей вид дисциплінарного стягнення, відповідач виходив, зокрема, із заподіяння шкоди цим проступком. Разом з тим, жодних доказів заподіяння такої шкоди, відповідачем не надано до суду.

Враховуючи вищевикладене, звільнення ОСОБА_1 з роботи суд вважає незаконним. Відтак, наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10.02.2017 року № 61 «Про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » в частині звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.

Стаття 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відтак, суд вважає за необхідне також поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді касира квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України з 10.02.2017 року.

З огляду на ч. 2 ст. 235 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у період з 13.02.2017 року по 09.04.2019 року, в тому числі 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 234139 грн. 38 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3908 грн. 19 коп.

На виконання п. 4 ч. 1 ст. 430 КЗпП України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника - ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 21, 39, 41, 235, 237, 237-1, 238 КЗпП України, ст.ст. 10,59,60, 212,88,367 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про визнання незаконним звільнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади касира квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10.02.2017 року № 61 «Про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді касира квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України з 10.02.2017 року.

Стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України (ЄДРПОУ - 03922125) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в тому числі 3% річних та інфляційних втрат з 13.02.2017 року по 09.04.2019 року у розмірі 237139 грн. 38 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника - ОСОБА_1 .

Стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України (ЄДРПОУ - 03922125) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3908 грн. 19 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко