Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 462/6207/15-ц

провадження № 61-21984св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» Шевченка Олександра Васильовича,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 року у складі судді Румілової Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Актив-Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О. В. звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину.

Позовна заява мотивована тим, що 12 травня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» і ОСОБА_1 було укладено договір прощення боргу за кредитним договором, яким сторони погодили, що станом на 12 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Актив-Банк» (далі - ВАТ «КБ «Актив-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Актив-Банк», і ОСОБА_1 , складає 9 872,72 дол. США та дійшли згоди про припинення зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором у зв`язку із прощенням боргу.

На підставі постанови правління Національного банку України від 23 грудня 2014 № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 грудня 2014 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» і призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О. В.

Частинами першою, другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язана протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Здійснюючи перевірку договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршання фінансового стану банку, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було виявлено вищевказаний договір прощення боргу, який відповідно до положень частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемний.

На підставі вказаного ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О. В. просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору прощення боргу за кредитним договором від 19 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «КБ «Актив-Банк» і ОСОБА_1 , шляхом стягнення з ОСОБА_1 прощеної частини заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2007 року у розмірі 9 872,72 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 року позов ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О. В. задоволено.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину - договору прощення боргу за кредитним договором від 19 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «КБ «Актив-Банк» і ОСОБА_1 , шляхом стягнення на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» з ОСОБА_1 прощеної частини заборгованості за договором прощення боргу за кредитним договором від 19 грудня 2007 року у розмірі 9 872,72 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 3 720,05 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладаючи договір про прощення боргу за кредитним договором від 19 грудня 2007 року, банк відмовився від власних майнових вимог, тому такий правочин відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним, тому відповідач зобов`язаний повернути кошти, отримані за цим правочином.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилено.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за договором про прощення боргу за кредитним договором ПАТ «КБ «Актив-Банк» відмовилося від власних майнових вимог. Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк», що свідчить про нікчемність цього правочину відповідно до частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому підлягають застосуванню наслідки його нікчемності, обумовлені у позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 03 червня 2019 року № 448/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Таким чином, правовим наслідком нікчемного правочину є повернення сторін до попереднього стану, який існував на день його укладення.

На час укладення договору прощення боргу, між сторонами цього договору існували договірні відносини за кредитним договором від 19 грудня 2007 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2010 року з неї на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року у загальному розмірі 60 282,30 дол. США. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що за договором прощення боргу вона не отримувала будь-яких коштів, тому положення статті 216 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин і на підставі цієї норми з неї не можуть бути стягнуті кошти у розмірі 9 872,72 дол. США. Крім того, зазначені кошти вона повинна сплатити банку на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2010 року, тому задоволення позову ПАТ «КБ «Актив-Банк» призводить до подвійного стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Заперечення на касаційну скаргу позивачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Актив-Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 58 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 18 грудня 2017 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року у загальному розмірі 60 282,30 дол. США.

Постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 25 травня 2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1091/2010, виданого 08 травня 2012 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2007 року у розмірі 60 282,30 дол. США.

Листом від 29 травня 2013 року ПАТ «КБ «Актив-Банк» повідомило Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, що між стягувачем і боржником досягнуто згоди щодо добровільного виконання останнім рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2010 року, тому просило повернути виконавчий документ на підставі статей 12, 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 05 червня 2013 року виконавчий лист № 2-1091/2010, виданий 08 травня 2012 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2007 року у розмірі 60 282,30 дол. США повернуто стягувачу.

12 травня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» і ОСОБА_1 було укладено договір прощення боргу за кредитним договором, яким сторони погодили, що станом на 12 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Актив-Банк», і ОСОБА_1 , складає 9 872,72 дол. США та дійшли згоди про припинення зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором у зв`язку із прощенням боргу.

На підставі постанови правління Національного банку України від 23 грудня 2014 № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 грудня 2014 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» і призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О. В.

Здійснюючи перевірку договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршання фінансового стану банку, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було виявлено вищевказаний договір прощення боргу, який відповідно до положень частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемний.

26 березня 2015 року уповноважена особаФонду гарантування вкладів фізичних осіб направила Шереметі М. С. повідомлення про нікчемність правочину, а саме договору прощення боргу за кредитним договором від 19 грудня 2007 року та вимогу про повернення коштів у розмірі 9 872,72 дол. США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з пунктами 6, 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Ліквідацією банку є процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У спорах, що пов`язані з діяльністю банку, у якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

У частині першій статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на час існування спірних правовідносин, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тієї підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що укладення договору прощення боргу за кредитним договором є відмовою банку від власних майнових вимог.

З урахуванням вказаного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що договір прощення боргу за кредитним договором від 19 грудня 2007 року, внаслідок якого банк відмовляється від власних майнових вимог, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить ознаки нікчемного правочину.

Вказаний висновок судів відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-881цс17.

Разом з тим, не можна погодитися із висновком судів в частині задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Актив-Банк» про застосування наслідків нікчемного правочину.

Так, згідно з частиною четвертою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Пунктом 1.19 Розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, визначено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за договорами, визначеними у пункті 1.18 цієї глави, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, правовим наслідком нікчемного правочину є повернення сторін до попереднього стану, який існував на день його укладення.

Судом установлено, що на час укладення договору прощення боргу, між сторонами цього договору існували договірні відносини за кредитним договором від 19 грудня 2007 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2010 року з неї на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року у загальному розмірі 60 282,30 дол. США.

12 травня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» і ОСОБА_1 було укладено договір прощення боргу за кредитним договором, яким сторони погодили, що станом на 12 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Актив-Банк», і ОСОБА_1 , складає 9 872,72 дол. США та дійшли згоди про припинення зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором у зв`язку із прощенням боргу.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що відповідно до пункту 1.19 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію зобов`язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням, а за договором прощення боргу від 12 травня 2014 року, укладеним між ПАТ «КБ «Актив-Банк» і ОСОБА_1 , кошти у розмірі 9 872,72 дол. США не передавалися, то наслідком нікчемності цього правочину не може бути стягнення цих коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк».

Крім того, у розумінні статті 202 ЦК України укладений сторонами договір прощення боргу не є дією його сторін, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а згідно зі статтею 605 ЦК України є підставою для припинення уже існуючого між сторонами зобов`язання за кредитним договором від 19 грудня 2007 року, тому відсутні правові підстави для застосування реституції до даної категорії угод.

Вказане свідчить, що підстав для задоволення позову ПАТ «КБ «Актив-Банк» про застосування наслідків нікчемного правочину немає.

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що під час розгляду справи судом повно встановлені обставини справи, однак суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували вищенаведені норми права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «КБ «Актив-Банк».

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З урахуванням вказаного з ПАТ «КБ «Актив-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 2 509,20 грн.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» Шевченка Олександра Васильовича до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати,пов`язані з розглядом справи, у розмірі 2 509,20 грн (дві тисячі п`ятсот дев`ять грн 20 коп.).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта