Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1210/19 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 61 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/1210/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суд із даним позовом в обґрунтування якого зазначав, що 02.04.2008 між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №490061578 на суму 23700 доларів США, для придбання автомобіля, який було включено у договір, як предмет застави. На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 02.04.2008 між дружиною позивача ОСОБА_2 та Банком було укладено договір поруки №490061578-П. Зазначав, що у зв`язку із складною ситуацією у країні у нього виникла заборгованість по вказаному кредитному договору. На підставі заяви АТ «Альфа-Банк», 07.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №4665, щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 809880,92 грн. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з численними порушеннями вимог чинного законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги , строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, а також на момент звернення Банку до нотаріуса, останній не пересвідчився у безспірності суми заборгованості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 21.03.2008 між ТОВ «Паритет-Авто» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу (з кредитом) №А0321-9. 02 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ ''Альфа-Банк'' було укладено кредитний договір №490061578, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 23700,00 доларів США, на придбання транспортного засобу, згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ТОВ «Паритет-Авто».

У зв`язку із наявністю непогашеної заборгованості за кредитним договором №490061578 від 02.04.2008, яка станом на 23.02.2015 складала 2945115,44 грн, ПАТ ''Альфа-Банк'' було направлено ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту.

07 квітня 2015 року за заявою Банку, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №4665, за яким з ОСОБА_1 на користь ЗАТ ''Альфа-Банк'', правонаступником якого є ПАТ ''Альфа-Банк стягнуто заборгованість за кредитним договором від 02.04.2008 у розмірі 809880,92 грн, з яких: заборгованості за кредитом - 498195,43 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 308 685,49 грн, витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3000,00 грн. Стягнення здійснювалося за період з 08 квітня 2012 року по 25 лютого 2015 року. Розмір заборгованості за договором станом на 23.02.2015, наявної на момент вчинення виконавчого напису, становив 11112509,90 грн.

За заявою банку постановою від 17 липня 2015 року державний виконавець Хрустальнинського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області відкрив виконавче провадження № 48168687 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису.

10 липня 2018 державниий виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Згідно з пунктами 92 та 99 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендовані листи підлягають доставці додому. Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомлений про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку.

З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що 29 квітня 2015 року ПАТ «Альфа Банк» на адресу позивача, зазначену у кредитному договорі, направило вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Між тим, матеріали справи не містять даних про те, що боржником ОСОБА_1 було отримане таке повідомлення.

Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

В заяві про вчинення виконавчого напису банк зазначив, що стягнення в сумі 806 880 грн 92 коп. проводиться за період з 08.04.2012 року по 25 02.2015 року.

З наданого нотаріусу розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість за кредитним договором нарахована за період з 02 лютого 2010 року по 02 лютого 2015 року.

Таким чином, незважаючи на те, що в заяві про видачу виконавчого напису та у виконавчому написі нотаріуса вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 08 квітня 2012 року по 25 лютого 2015 року, вищевикладеними обставинами підтверджено, що заборгованість нарахована з 02 лютого 2010 року по 02 лютого 2015 року.

Отже, банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису з пропуском трирічного строку для звернення із такою заявою, а нотаріусом не дотримано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підпункту 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення виконавчого напису нотаріуса поза межами строків позовної давності спростовує обставини щодо безспірності заборгованості боржника.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав до задоволення позову, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Що стосується заяви АТ «Альфа- Банк» про застосування строку позовної давності, то апеляційний суд виходть з наступного.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Звертаючись 15 квітня 2019 року до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 зазначив, що про виконавчий напис йому стало відомо з постанови головного державного виконавця Хрустальнинського МВДВС ГТУЮ у Луганській області від 10.07.2018 про звернення стягнення на заробітну плату.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 отримував виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 07 квітня 2015 року, раніше ніж 10.07.2018 липня.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. направив до суду першої інстанції копію виконавчого листа від 07 квітня 2015 року та копії документів, які були надані для вчинення зазначеного виконавчого листа. В цих документах відсутнє поштове повідомлення про направлення ОСОБА_1 копії виконавчого напису та отримання ним рекомендованого повідомлення.

Доказів про направлення та отримання ОСОБА_1 , постанови Хрустальнинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області від 17 липня 2015 року про відкриття виконавчого провадження в матеріалах справи також не має. Тому посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 міг знати про виконавчий напис з постанови Хрустальнинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області від 17 липня 2015 року про відкриття виконавчого провадження є безпідставним.

З оглядку на наведене, апеляційний суд відмовляє у задоволенні заяви банку про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають наданим відповідачем доказам, при розгляді справи допущені порушення норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768 грн 40 коп. судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 1 152 грн 60 коп. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги, а разом 1 921 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 07 квітня 2015 року, зареєстрований в реєстрі №4665, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ ''Альфа-Банк'', суми заборгованості за кредитним договором від 02.04.2008 у розмірі 809880,92 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа - Банк» на користь ОСОБА_1 1921 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 06 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді