КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 372/3503/18

22 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

-Невідомої Т.О.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тиханського О.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

14 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2012 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 700 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та на її утримання аліменти в розмірі 300 грн. до досягнення дитиною 3-х років.

З довідки-розрахунку, виданої головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за аліментами по виконавчому листу № 2-1064/12-ц від 15.03.2014 року станом на 31 жовтня 2018 року складає 31444 грн.

За проведеним нею розрахунком, сума пені за період прострочення сплати аліментів становить 222 826,49 грн.

Проте з урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України, за якою сума пені не може бути більшою, ніж 100 % заборгованості за аліментами, та з урахуванням уточнень позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01.07.2014 року по 31.10.2018 року включно, у сумі 31444 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки по сплаті аліментів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення у сплаті аліментів у розмірі 31444 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 08 липня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову узадоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що у запереченнях на відзив позивачка відмовилася від частини позовних вимог, проте суд не постановив відповідну ухвалу, зазначивши в оскаржуваному рішенні, що позивач уточнила позовні вимоги.

Вказав, що суд першої інстанції не з`ясував розмір несплачених аліментів, не встановив строку до якого вони підлягали сплаті, не визначив розміру пені.

При цьому розмір його заборгованості за аліментами не становить суму 31444 грн., оскільки ним було сплачено позивачці 10000 грн. на погашення заборгованості по виконавчому провадженню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що сума пені за несплату аліментів розрахована вірно. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач під час розгляду справи сплатив 10000 грн. заборгованості за аліментами не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вказана сума була сплачена після подачі позовної заяви і не відноситься до періоду нарахування неустойки (пені).

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кулініченко Геннадій Володимирович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Каращук Віталій Григорович в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2011 року, який було розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2012 року (а.с.4,10).

У цьому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них, народився син ОСОБА_3 .

Згідно копії виконавчого листа, виданого Обухівським районним судом Київської області на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2012 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 700 грн. з усіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

З довідки-розрахунку заборгованості за аліментами, виданої головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 , за період з липня 2014 року по жовтень 2018 року становить 31444 грн. (а.с. 17-19).

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань щодо сплати аліментів за рішенням суду, з відповідача підлягає стягненню пеня, що дорівнює загальній сумі заборгованості, тобто 31444 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач несвоєчасно виконував покладені на нього обов`язки щодо сплати аліментів на утримання малолітнього сина, крім того, відповідачем не подано доказів, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, та не подано доказів, які б могли бути взяті до уваги судом при визначенні розміру неустойки (пені), зменшення розміру пені. При визначенні розміру пені, суд вважав правильним розрахунок пені, наданий позивачем.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що врахував суд першої інстанції при встановленні доведеності вини відповідача.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення слати аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вірно застосував норми матеріального права та правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц, та прийшов до обгрунтованого висновку про те, що розрахунок пені, наданий позивачкою, відповідає вимогам закону та є правильним, оскільки враховує принцип, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

При цьому, розрахунок відповідача є помилковим, оскільки пеня розрахована не вірно, а саме: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Врахувавши, що за розрахунком заборгованості сума пені за період з липня 2014 року по жовтень 2018 року становить 222826,49 грн. та вимоги ст. 196 СК України за яким пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а також межі заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 31444 грн.

Безпідставним є доводи апеляційної скарги про ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, так як у запереченнях на відзив позивачка відмовилася від частини позовних вимог, проте суд не постановив відповідну ухвалу, зазначивши в оскаржуваному рішенні, що позивачка уточнила позовні вимоги, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

02 травня 2019 року представником позивача була подана до суду відповідь на відзив, в якій він зменшив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за аліментами в сумі 31 444,00 грн. та в частині визначення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача та просив стягнути з відповідача лише неустойку ( пеню) у розмірі 31 444,00 грн. Вказана відповідь була долучена судом до справи, з вказаних позовних вимог представником позивача надавались пояснення в судовому засіданні, головуючий у справі уточнював зміст остаточних позовних вимог в присутності відповідача та його представника, будь-яких клопотань відповідачем та його представником суду не подавалось. Крім того, зменшення розміру позовних вимог ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача, а позивачкою рішення суду не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості відповідача за аліментами не відповідає сумі 31444 грн., оскільки на погашення заборгованості ним було сплачено позивачці 10000 грн., правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як суд розглядає справу в межах позовних вимог, заборгованість за аліментами в сумі 31 444,00 грн. визначена державним виконавцем за період з 01.0.2014 року по 31.10.2018 року, пеня стягується за період прострочки сплати аліментів з 01.07.2014 року по 31.10.2018 року, а 10000,00 грн. на погашення заборгованості відповідачем було сплачено лише під час розгляд справи в суді 29.05.2019 року, тому заборгованість на вказану суму має бути зменшена з 29.05.2019 року, а вказаний період не входить до складу позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: