Провадження №22-ц/812/900/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 серпня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.

за участі: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №483/1114/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення, яке постановив Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Рак Лариси Миколаївни у приміщенні цього суду 06 березня 2019 року о 15 годині 52 хвилині за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним,

в с т а н о в и л а :

У липні 2018 р. ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним.

Позов мотивовано тим, що 31 березня 2012 р. ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру зареєстровано в Очаківській міській філії ММБТІ 04 квітня 2012 р. У зв`язку з перенесеними інфарктами позивачка потребувала сторонньої допомоги, яку їй і запропонував сусід ОСОБА_4 , оскільки родичів позивач немає. Відповідач запропонував довічно утримувати позивачку, у зв`язку з чим вони звернулися до Першої державної нотаріальної контори в м. Очаків, де, як вважала позивачка, укладуть договір довічного утримання. Однак, відповідач вимагав укладання з позивачкою договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, що аргументував необхідністю отримання ним громадянства України. Оскільки, відповідач та його дружина допомагали позивачці під час хвороби, а відповідач, в свою чергу запевнив, що він буде довічно утримувати позивачку, остання погодилась на укладення договору купівлі-продажу квартири.

У жовтні 2013 р. ОСОБА_4 разом зі своєю дружиною запропонували позивачці укласти шлюб з відповідачем начебто для отримання громадянства України і у підтвердження того, що будуть виконуватися обов`язки щодо її утримання. 29 жовтня 2013 р. між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, однак, фактично шлюбних відносин між сторонами не було. Її утримування продовжувалось до червня 2015 р. У червні 2015 р. між сторонами виник конфлікт, після якого відповідач перестав утримувати позивачку та надавати їй допомогу.

Посилаючись на те, що шлюб був укладений без наміру створити сім`ю та набути обов`язки подружжя, а тому є фіктивним, позивачка просила визнати вказаний шлюб недійсним та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що шлюб між сторонами був укладений з метою створення сім`ї, сторони після укладення шлюбу проживали разом в квартирі позивачки приблизно два тижні, потім відносини між ними зіпсувались і відповідач став проживати в своїй квартирі. Крім того, зазначив, що безпідставними є твердження позивачки про те, що шлюб був укладений з метою отримання ОСОБА_4 громадянства України, оскільки паспорт громадянина України ОСОБА_4 отримав в зв`язку з встановленням його належності до громадянства України, оскільки він був зареєстрований та проживав в с. Куцуруб, Очаківського району Миколаївської області в період з 1988 р. по 1994 р. В задоволенні позову просив відмовити.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2019 р. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що характер взаємних стосунків ОСОБА_1 і ОСОБА_4 дає підстави для висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами той факт, що відповідач уклав з нею фіктивний шлюб, без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Крім того, суд врахував той факт, що позов про визнання шлюбу недійсним ОСОБА_1 було подано більш ніж через чотири роки після його укладення.

Оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, позивачкою та її представником не спростовано заперечення представника відповідача, суд вважав позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_3 вказує, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом невірно тлумачаться положення ч. 2 ст. 40 СК України, без врахування правових висновків Верховного Суду України щодо фіктивності правочину, зокрема по справах № 6-116цс14 та № 6-1873цс16, а також того, що на час реєстрації шлюбу у позивача не було наміру створити сім`ю, не було такого наміру і у відповідача, який має фактичні шлюбні стосунки з іншою жінкою, що підтвердила в суді свідок ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом першої інстанції, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 жовтня 2013 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 136 (а.с. 8).

Згідно із ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Відповідно до ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ч. 1 ст. 40 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вважає укладений з відповідачем шлюб фіктивним відповідно до ч. 2 статті 40 СК України, оскільки він був зареєстрований між сторонами без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, а вона є особою похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги через наявні хвороби.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК).

Відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю.

Частиною 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За такого саме на позивача покладений обов`язок довести наявність передбачених законом підстав для визнання укладеного з відповідачем шлюбу недійсним.

В силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження обставин щодо фіктивності шлюбу та відсутності намірів у сторін створити сім`ю позивачем надано лише один доказ - за її клопотанням у судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_5 , яка є близькою подругою позивачки і пояснила, що ОСОБА_1 повідомила їй, що вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , оскільки він їй допомагав матеріально під час хвороби, давав кошти на лікування. Крім того, зазначила, що позивачка та відповідач разом не проживали, вони не мали шлюбних відносин та не мали наміру створити сім`ю.

Інші свідки, про допит яких було задоволено клопотання представника позивачки, не допитувались в судовому засіданні, оскільки представником позивачки своє клопотання про їх допит було знято.

Проаналізувавши доводи позивачки, показання свідка ОСОБА_5 , відносно того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проживали окремо та не вели спільне господарство, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ці обставини не можуть свідчити про відсутність наміру на створення сім`ї та підтверджувати фіктивність шлюбу, оскільки в силу ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вибір місця свого проживання.

Крім того, суд вірно вважав, що не знайшли свого підтвердження посилання позивачки на те, що шлюб було укладено з метою отримання ОСОБА_4 громадянства України, оскільки зазначене спростовується листом № 2/21/3090 від 09 листопада 2018 р. Очаківського РС УДМС України в Миколаївській області (а.с. 53), згідно якого відповідач 27 березня 2014 р. отримав паспорт громадянина України в зв`язку з встановленням його належності до громадянства України (він був зареєстрований та проживав в с. Куцуруб, Очаківського району Миколаївської області в період з 1988 р. по 1994 р. і громадянство України у встановленому порядку припинено не було).

Суд, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами той факт, що сторони уклали фіктивний шлюб, без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Такий висновок є правильним, оскільки лише факт окремого проживання подружжя за відсутності інших доказів не може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним).

Крім того, суд вірно враховував той факт, що позов про визнання шлюбу недійсним ОСОБА_1 було подано більш ніж через чотири роки після його укладення.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки ними не спростовуються висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем відсутності у подружжя наміру на створення сім`ї.

Зокрема, припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним.

Більш того, звертаючись з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що через хворобу та відсутність родичів вона потребувала матеріальної допомоги, яку як до реєстрації шлюбу, так і після реєстрації шлюбу їй надавав відповідач, що є ознакою прояву турботи та утримання, що характерно саме для виконання обов`язків та реалізації прав подружжя.

Щодо посилань на правові висновки Верховного Суду України щодо фіктивності правочину, зокрема по справах № 6-116цс14 та № 6-1873цс16, то вони є безпідставними, оскільки правові висновки у вказаних справах сформовані щодо вирішення спорів про фіктивність цивільно-правового правочину, тобто не стосуються спірних правовідносин, які виникли між сторонами з приводу недійсності шлюбу.

Оскільки судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу підпункту 6 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 травня 2019 р. відстрочено ОСОБА_1 сплату 1 057 грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі колегією суддів Миколаївського апеляційного суду.

Оскільки на час вирішення справи в суді апеляційної інстанції судовий збір позивачем за подання апеляційної скарги не сплачений, а в позові та у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, є підстави для стягнення з ОСОБА_1 судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , в дохід держави 1 057 грн. (тисячу п`ятдесят сім) грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 28 серпня 2019 року