Номер провадження: 22-ц/813/3730/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міськради, третя особа Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс» про визнання права на користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» про виселення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міськради, третя особа Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс» про визнання за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 12,53 кв.м. та зобов`язати Київську районну адміністрацію ОМР укласти з нею договір найму.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначала, що вона з 2011 року по теперішній час постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира була надана в користування її дядькові ОСОБА_2 , який був рідним братом її матері, на підставі ордеру № 319 серія ЛР, виданого 13 липня 1989 року виконком Ленінської Ради народних депутатів м.Одеси.

На початку 2011 року на прохання дядька вона переїхала жити до нього, оскільки останній через похилий вік та незадовільний стан здоров`я потребував допомоги.

З 2011 року вони з дядьком проживали разом, вели господарство, позивач йому готувала, лікувала, прала, сплачувала комунальні послуги, а після його смерті, за свої кошти його поховала.

Після смерті дядька, позивач зверталася до Київської районної адміністрації Одеської міськради та Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс» про укладення договору найму, проте їй було рекомендовано звернутися до суду.

У жовтні 2016 року Київська районна адміністрація ОМР звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» про виселення з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову районна адміністрація зазначала, що 17 листопада 2014 року на їх адресу надійшов лист від Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» №1892, яким було повідомлено, що звільнилася квартира АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача.

Проте, як вподальшому з`ясувалося, що у спірній квартирі проживає ОСОБА_1 , без відповідної реєстрації та правових на те підстав, у зв`язку з чим районна адміністрація звернулася до суду.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на користування житловим приміщенням загальною площею 30,9 кв.м., в тому числі житловою площею 12,53 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано Київську райадміністрацію укласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення загальною площею 30,9 кв.м., в тому числі житловою 12,53 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Зустрічний позов Київської райадміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про виселення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Київська районна адміністрація Одеської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 , а в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Київської районної адміністрації ОМР укласти договір найму квартири - провадження закрити. Крім того, апелянт просив задовольнити зустрічний позов Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» про виселення у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що:

-багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Згідно з положенням про Київську райадміністрацію Одеської міської ради Київська райадміністрація є виконавчим органом Одеської міськради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Київського району м. Одеси. Пунктами 3.2.5. і 3.2.6. Положення передбачені повноваження Київської райадміністрації у галузі управління комунальною власністю та у галузі обліку і розподілу житла, що розташоване на території району. КП «ЖКС «Чорноморський», засновником якого є Одеська міська Рада, виконує функції замовника для виконання робіт з утримання і ремонту житлового фонду, нежитлових приміщень і прилеглих територій, приймає на баланс житлові будинки, їх інженерне обладнання, укладає договори з ремонтно-експлуатаційними підприємствами, енерго-водопостачальними та іншими спеціалізованими організаціями, які забезпечують функціонування систем життєзабезпечення будинку і прилеглої території;

-однокімнатна квартира АДРЕСА_1 в 1989 році у встановленому законом порядку була надана ОСОБА_2 , який заселився до квартири і оформив реєстрацію за місцем проживання;

-в 1991 році ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 , яка заселилась до квартири і в 1992 році за місцем проживання оформила реєстрацію;

-в 2000 році подружжя припинило шлюбні стосунки, ОСОБА_3 в добровільному порядку звільнила квартиру і переїхала проживати до свого будинку в с. Дачне Біляївського району Одеської області і після цього ніколи не намагалася вселитися у квартиру і не претендувала на проживання у квартирі після смерті наймача, з яким офіційно не була розлучена;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла - актовий запис про смерть №52, вчинений виконкомом Дачнівської сільради Біляївського району Одеської області.

На підтвердження доводів позивача за основним позовом, що вона за пропозицією її рідного дядька ОСОБА_2 та за його проханням у 2001 році переїхала проживати у його квартиру і проживала там з дядьком до смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого продовжила проживати в цій квартирі, утримуючи її в належному стані та своєчасно і у повному обсязі оплачуючи комунальні послуги, суд прийняв до уваги додані позивачем до справи наступні докази:

- ордер №319, виданий 13.07.1989 року виконкомом Ленінської райради м. Одеси ОСОБА_2 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11);

-особисті документи ОСОБА_2 - пенсійне посвідчення, військовий квиток, копія громадянського паспорту, довідка з місця проживання і реєстрації ОСОБА_2 за 2005 рік (а.с.26);

- документи, що підтверджують родинні відносини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , серед яких міститься довідка державного архіву Одеської області від 31.01.2014 року про відсутність актового запису про народження ОСОБА_4 (матері ОСОБА_1 ) за 1924-1926 роки, тому як ці архівні документи втрачені під час війни 1941-1945 років (а.с.16);

-актовий запис про шлюб ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , актовий запис про смерть ОСОБА_3 (а.с.160-161) свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (а.с.9);

-документи, які свідчать, що поховала ОСОБА_4 позивач (а.с.23-25,172), медичні документи, які свідчать, що з 14.03.2002 року ОСОБА_1 надавалась медична допомога за адресою АДРЕСА_3 (а.с.27-31);

-розписку сусідки від 21.04.2006 року ОСОБА_5 про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів на відшкодування шкоди, завданої внаслідок неодноразового залиття квартири (а.с.36);

-копії квитанцій про оплату комунальних послуг по спірній квартирі з 2004 року по 2018 рік (а. с. 37- 38, 87-109);

-довідку виконкому Андрієво-Іванівської сільради про реєстрацію ОСОБА_6 Л.О. в будинку АДРЕСА_4 і не проживання ОСОБА_1 за місцем реєстрації з 2001 року, тому як вибула для постійного проживання в АДРЕСА_3 до свого дядька ОСОБА_4 (а.с.144);

-довідку виконкому Андрієво-Іванівської сільради про відсутність у ОСОБА_1 на території сільради на праві власності нерухомості (а.с.136);

- талони зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання від 15.03.2006 року (а.с.126-127); -пояснення свідка Панаетової ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що з грудня 2001 року ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі і що вона доглядала і піклувалась про свого дядька, який без підтримки ОСОБА_1 не вижив би, так як останні роки з квартири не виходив, мав мізерну пенсію, інших родичів, крім племінниці не мав;

- гарантійні талони на мобільні телефони придбані у період 2003-2006 років, в яких адреса покупця ОСОБА_1 зазначена по АДРЕСА_3 .

Задовольняючи позов, визнаючи за ОСОБА_1 право на користування житловим приміщенням загальною площею 30,9 кв.м., в тому числі житловою площею 12,53 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 , зобов`язуючи Київську райадміністрацію укласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення по даній квартирі, залишаючи зустрічний позов Київської райадміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про виселення без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що:

-позивач як племінниця наймача житлового приміщення, за згодою останнього заселилась до квартири, більше 5 років постійно проживала разом з наймачем у цій квартирі однією сім`єю, і набула рівного з наймачем права користування жилим приміщенням. Після смерті наймача житлового приміщення ОСОБА_1 постійно відкрито проживає в цій квартирі та несе усі витрати з утримання житла;

-Київською райадміністрацією Одеської міської ради не спростовані представлені ОСОБА_1 докази на підтвердження обставин щодо її вселення в квартиру за згодою наймача житла, спільного проживання ОСОБА_1 з наймачем житла однією сім`єю протягом кількох років та що спірна квартира є постійним місцем проживання позивача більше 15 років.

Такі висновки районного суду відповідають встановленим у справі обставинам і засновані на законі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Встановивши на підставі належним чином досліджених доказів, що:

-після фактичного припинення сімейних відносин і спільного проживання з ОСОБА_3 , яка за власним бажанням виїхала з спірної квартири у 2000 році, наймач квартири залишився один і будучи у похилому віці запросив до себе проживати ОСОБА_1 , яка є його племінницею, і яка погодилася фактично доглядати свого рідного дядька;

- ОСОБА_1 дійсно проживала у спірній квартирі, ставши на облік у закладі охорони здоров`я за місцем проживання з 2002 року та здійснювала придбання речей у 2003-2006 роках вказуючи у гарантійних талонах тих років своє місце проживання у спірній квартирі;

-після смерті дядька у 2006 році, ОСОБА_1 перевезла його та поховала на кладовищі у с. А.Іванівка Миколаївського району Одеської області біля матері позивача (сестри ОСОБА_4 ) та баби позивача (матері ОСОБА_4 ), а в подальшому замовила і поставила їм пам`ятники,

суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач фактично вселилася у квартиру зі згоди наймача квартири та що спірна квартира дійсно була місцем постійного проживання позивача однією сім`єю з її рідним дядьком (наймачем квартири) протягом 5 років до смерті останнього, після чого позивач залишилася проживати у квартирі, утримуючи її у належному стані та сплачуючи комунальні послуги.

Зважаючи на доведеність позивачем виникнення права на користування квартирою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідне право позивача на укладення договору найму житла підлягає захисту.

Що стосується місця реєстрації позивача - АДРЕСА_4 , то позивач пояснила, що після того, як переїхала до дядька у 2001 році, в цьому будинку залишився проживати її син з сім`єю, якому вона вже проживаючи з дядьком цей будинок подарувала, хоча залишилася там зареєстрованою. Зі своїм чоловіком позивач фактично припинила сімейні стосунки задовго до цього - у 90-х роках 20 сторіччя, оформивши згодом і офіційне розірвання шлюбу у РАЦСі. З 2001 року вона не є членом сім`ї сина і не має права власності на інші об`єкти нерухомості. Штамп про реєстрацію у паспорті у 2006 році проставлений і містить інформацію про назву вулиці Калініна і номеру будинку -48. До цього штамп про реєстрацію місця проживання 1978 року такої інформації не містив, обмежуючись лише назвою населеного пункту - Андрієво-Іванівка Миколаївського району Одеської області.

Дані доводи ОСОБА_1 підтверджуються матеріалами справи (а. с. 7 зворот, 136), узгоджуються з встановленими у справі обставинами і не спростовані відповідачем належними і допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів про письмову згоду наймача квартири на вселення та реєстрацію чим не дотримано порядок, не можуть бути взятими до уваги, оскільки позивачем доведено факт проживання однією сім`єю зі своїм рідним дядьком у спірній квартирі протягом кількох років до смерті останнього, що спростовує доводи Київської районної адміністрації про самоправне зайняття спірної квартири позивачем і наявність підстав для її виселення.

Судова колегія звертає увагу, що за наявності письмової згоди наймача та реєстрації місця проживання особи, яка вселилася до наймача на правах члена сім`ї, відмова власника (в даному випадку - Одеської міської ради в особі Київської райадміністрації) у визнанні права користування квартирою члена сім`ї наймача шляхом відмови в укладанні договору найму житлового приміщення є підставою для оскарження таких дій власника житла з позиції порушення існуючого права користування.

В даному випадку визнання права користування квартирою становить предмет позову, який лише підлягає доведенню в судовому порядку і лише у разі доведення та визнання в судовому порядку права користування квартирою у потенційного наймача виникає право вимагати від власника укладення договору найму.

Тому сама по собі відсутність письмової згоди і реєстрації у спірній квартирі, тобто дотримання порядку вселення - не означає остаточну неможливість набуття права користування квартирою «апріорі».

Доведення в судовому порядку належними, допустимим і достатніми доказами, що вселення у квартиру відбулося зі згоди наймача і не було самоправним або всупереч волевиявлення наймача квартири, доведення факту тривалого постійного проживання з наймачем однією сім`єю, унеможливлює виселення такої особи з підстав самоправного зайняття квартири або через віднесення такої особи до тимчасових мешканців.

В даному випадку самоправного зайняття квартири не відбулося, оскільки позивач вселилася до свого рідного дядька і проживала з ним однією сім`єю у спірній квартирі протягом 5 років до смерті останнього, після чого залишилася проживати у квартирі та продовжувала нести витрати з її належного утримання.

Доводи апеляційної скарги, що рішенням суду від 20.04.2015 року, яке вступило в законну силу, зі спірної квартири було виселено сина позивача ОСОБА_8 не можуть бути взятими до уваги, оскільки сама позивач не була учасником тієї справи і питання про її виселення предметом справи не було. Крім того дане рішення не доводить факту самоправного зайняття квартири позивачем ОСОБА_1 і не встановлює щодо ОСОБА_1 таких обставин.

При цьому судова колегія враховує пояснення позивача, що її син ніколи постійно у спірній квартирі не мешкав, періодично приїжджаючи до неї і залишаючись з нею на кілька днів. Рішення про виселення сина ніхто не оскаржував, оскільки її син на відміну від неї не претендує на проживання у спірній квартирі.

Докази про наявність судового рішення, що вступило в законну силу про відмову у встановленні факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з наймачем квартири ОСОБА_4 відсутні і такі обставини під час розгляду справи в районному і апеляційному суді не встановлені.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 04.12.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова