Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/690/18
Провадження № 2/506/45/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2019 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області, у складі

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Паламарчук М.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Окни цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні, розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою.

26 листопада 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі.

20 грудня 2018 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником будинку №38, розташованого на вул. Пушкінська, в смт Окни Одеської області на підставі договору дарування, серія та номер: 160 від 20.02.1997 року, видавник: Державний нотаріус Красноокнянської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 В її будинку зареєстрований ОСОБА_3, який в ньому фактично не проживає з 2005 року, ніяким іншим чином житловим приміщенням не користується, участі у його утриманні не приймає, витрати за користування комунальними послугами не несе. Відповідач в цьому будинку був зареєстрований позивачем на прохання її сина, так як на той час відповідач перебував у складних сімейних стосунках, а тому її син, за її згодою, надав йому тимчасове житло та реєстрацію в її будинку. Факт реєстрації місця проживання відповідача у належному їй будинку не дозволяє їй розпоряджатись ним на власний розсуд та обмежує її законні права. Вона не може звернутись до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації в належному їй будинку, оскільки їй невідоме його місце знаходження, перебування тощо. Таким чином, у неї виникли реальні перешкоди в розпорядженні своїм майном. Тому, оскільки відповідач фактично не проживає в належному йому будинку вже біля 13 років, вона просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

Позивач та її представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали, надавши аналогічні пояснення викладені в позовній заяві.

Відповідачу направлялася судова повістка про виклик у судове засідання за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с. 41/.

При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником житлового будинку №38 на вул. Пушкінська, в смт Окни Одеської області, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.19/.

19.09.2018 року за замовленням ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в смт Окни, вул. Пушкінська, 38 /а.с.10-14/.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий номер :02:004:0242, площею 0,5 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: вул.Пушкінська, 38, смт Окни, Одеської області /а.с.15-18/.

В будинку позивача з 01.06.2004 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3, але фактично з 2005 року там не проживає /а.с.8-9, 20-21/.

Окрім того, в будинку позивача зареєстровані члени її сімї, а саме: син ОСОБА_5; невістка ОСОБА_6 та онук ОСОБА_7, що підтверджується витягом з домової книги №2445 та копією довідки сільської ради /а.с. 8-9, 21/.

Так, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, складеного депутатом селищної ради ОСОБА_8 від 06.11.2018 року, в будинку №38 на вул. Пушкінська в смт Окни Одеської області проживає син позивача ОСОБА_5 зі своєю дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7. ОСОБА_3 зареєстрований в будинку №38 на вул. Пушкінська в смт Окни Одеської області, однак з 2005 року в зазначеному будинку не проживає. /а.с.22/.

Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями свідків.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він проживає з 1990 року поряд з будинком який належить позивачу та бачить кожного дня сусідський будинок. Хто такий ОСОБА_3, він не знає. Всіх осіб, які там проживають, він знає, це молодший син, невістка та внук позивача. Раніше в даному будинку проживав старший син позивача, який давно виїхав. Інших осіб, які б проживали в даному будинку, він не бачив.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він живе з 1991 року поряд з домогосподарством позивача та має можливість проглядати домогосподарство позивача кожного дня. Раніше в даному будинку проживав старший син позивача з дружиною, які зараз проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Подільськ). На даний час, в даному будинку проживає сімя ОСОБА_5 з дружиною та сином, більше там ніхто не проживає. ОСОБА_3 в будинку позивача не проживає, не користується ним, утримання будинку та сплатою комунальних платежів здійснює молодший син позивача. Також свідок пояснив, що так як він є депутатом і це є його округ, якщо іще хтось проживав би в цьому будинку, йому це було відомо.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст.71 ч.1, ст.72 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, судом зясовано, що відповідач, будучи зареєстрованим в будинку позивача, однак не проживаючи за місцем реєстрації, не сплачуючи комунальні платежі та не приймаючи участі у підтриманні будинку в належному стані, втратив право користування цим жилим приміщенням, однак створює позивачу перешкоди у розпорядженні майном, так як через реєстрацію відповідача у будинку позивача, остання обмежена у праві розпоряджатися будинком на власний розсуд, отримувати субсидії тощо, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та усунути позивачу перешкоди у користуванні житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне місце проживання не відоме) про усунення перешкод в користуванні, розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №38 по вул. Пушкінській в смт Окни Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 січня 2019 року.

СуддяОСОБА_10