Провадження № 2/243/143/2019
Справа № 243/9437/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 14 » січня 2019 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Неминущого Г.Л.,

за участю: секретаря судового засідання Нікіфорової В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 8 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Прокуратури Донецької області, Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 05 січня 2015 року слідчим відділом лінійного відділу на ст. Словянськ УМВС України на Донецькій залізниці було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України.

02 квітня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України.

02 квітня 2015 року відносно Позивача, на підставі клопотання слідчого, слідчим суддею Словянського міськрайонного суду Донецької області винесено ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладено ряд обовязків, одним із яких є: у період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня не відлучатись з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокуратури, суду.

03 квітня 2015 року відповідно до клопотання слідчого, слідчим суддею Словянського міськрайонного суду Донецької області винесено ухвалу про відсторонення позивача від посади - начальника Словянської дистанції електропостачання Державного підприємства «Донецька залізниця».

Вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року Позивача визнано невинним, у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано, за відсутністю в діях Позивача складу злочину. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2018 року, вищевказаний вирок залишено без змін.

З 05 січня 2015 року по 20 червня 2018 року, тобто 3 роки 4 місяців та 20 днів Позивач незаконно перебував під слідством та судом.

У зв'язку з відстороненням від займаної посади, Позивач втратив єдиний заробіток і був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач тривалий час був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, позбавлений засобів для існування та утримання своєї родини, змушений був докладати додаткових зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації. Зазначає, що слідчі дії проводились з грубим порушенням кримінально-процесуального законодавства, внаслідок чого він протягом 3 років 4 місяців 20 днів знаходився у напруженому психологічному стані та постійних стресах, переживав за своє життя та життя своєї родини. Внаслідок переживань, Позивач неодноразово потрапляв до лікарні з підвищеним тиском, що загрожувало його здоров'ю, постійно втрачав свідомість, лікувався від інших хвороб, які були спричинені незаконними діями та тиском зі сторони органів дізнання, досудового слідства, прокуратури.

Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість моральних страждань, з урахуванням принципу розумності та справедливості, моральна шкода, завдана Позивачу, оцінена останнім у розмірі 1 000 000 грн.

Просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Позивач, ОСОБА_1, та його представник, ОСОБА_2, який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 27 вересня 2018 року (а.с.79), у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідачів - Словянської місцевої прокуратури Донецької області та Прокуратури Донецької області, прокурор Кузнецова К.В., яка діє на підставі Довіреності № б/н від 11 жовтня 2018 року (а.с.94) та Довіреності № 05/2-488 вих-18 від 10 жовтня 2018 року (а.с.110), позов визнала в частині стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 68 365,00 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог просила відмовити.

Відповідач - Словянська місцева прокуратура Донецької області, надала відзив на позовну заяву (а.с.89-91), в якому зазначила, що позов предявлений до неналежного відповідача, оскільки Відповідач не є юридичною особою, не має власного майна, розрахункового рахунку, не виступає самостійним учасником цивільних, господарських або інших відносин з третіми особами, через що не є субєктом спірних правовідносин та не може виступати відповідачем. Словянська місцева прокуратура є лише відокремленим підрозділом прокуратури Донецької області. Словянська місцева прокуратура не оспорює право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, однак, вважає, що визначений позивачем розмір її відшкодування значно завищено. Для розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди законодавством передбачено спеціальну формулу.

За ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі - Закон № 266/94-ВР) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, за кожен місяць безпідставного перебування під судом та слідством громадянинові має виплачуватися одна мінімальна заробітна плата.

Загалом розмір мінімальної заробітної плати визначається законом України про державний бюджет на відповідний рік.

Однак, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-УІІІ (далі - Закон № 1774-VIII) встановлено, що після набрання чинності цим Законом (01.01.2017) мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 липня - 1762 грн.

У даному випадку, закон про державний бюджет не підлягає застосуванню до спірних відносин, оскільки Закон № 1774-УІІІ є спеціальним щодо нього. Закон про державний бюджет визначає розмір мінімальної заробітної плати для всіх випадків, у той час як Закон № 1774-УІІІ - лише коли мінімальна заробітна плата застосовується «як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат».

Оскільки ОСОБА_1 перебував під судом та слідством 38 місяців та 24 дні (38,8 місяці), на відшкодування йому моральної шкоди має бути стягнуто 68 365,60 грн. (1 762 грн. х 38,8 місяці).

У звязку з викладеним, просили частково задовольнити позов, стягнути на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 68 365,60 грн.

Відповідачем, Прокуратурою Донецької області, на адресу суду надано Відзив на позовну заяву (а.с.100-102), в якому останній вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР) незаконне засудження та інші дії, що обмежують права громадян, є підставою для відшкодування шкоди.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР, у наведених в ст. 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

За ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пунктом 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-УІІІ (далі Закон № 1774-УІІІ) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, що складає 1 762 гривень.

Зазначене обумовлено тим, що Законом № 1774-УІІІ замінено поняття «мінімальна заробітна плата» на «прожитковий мінімум для працездатних осіб». Однак, з урахуванням усього законодавчого масиву зміни внесено лише до основних законодавчих актів, а щодо інших - прийнято вищевказану норму про застосування замість «мінімальної заробітної плати» «прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

У даному випадку, закон про державний бюджет не підлягає застосуванню до спірних відносин, оскільки Закон № 1774-УІІІ є спеціальним щодо нього. Закон про державний бюджет визначає розмір мінімальної заробітної плати для всіх випадків, у той час як Закон № 1774-УІІІ - лише коли мінімальна заробітна плата застосовується «як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат».

Таким чином, розмір відшкодування має визначатися з мінімальної заробітної плати у сумі 1 762 грн. за формулою «1 762 грн. * кількість місяців перебування під слідством та судом».

ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом 38,86 місяців: з 26.03.2015 року (дата повідомлення про підозру) по 20.06.2018 року (дата набрання вироком законної сили).

З огляду на викладене, у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 68 471,32 грн. (38,86 місяців * 1 762 грн.).

Встановлений законодавством розмір відшкодування враховує компенсацію психологічних переживань позивача, залагодження принижень його честі та гідності тощо. Позивачем взагалі не обґрунтовано суму відшкодування шкоди, зокрема, не зрозуміло звідки взято суму відшкодування 1 000 000 грн., яким чином її розраховано. Розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У звязку з чим, просили позов ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди у сумі 68 471,32 грн., у задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України, ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності № 5-29/120-330 від 04.01.2018 року (а.с.120), у судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем, окрім того, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та немає розрахунку завданої моральної шкоди.

Відповідачем, Державною казначейською службою України, на адресу суду надано Відзив на позовну заяву (а.с.125-128), в якому зазначено, що Відповідач заперечує проти даного позову в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 43 Бюджетного Кодексу України зазначено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Пунктом 13 частини 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, визначено, що видатки бюджету - кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом. Відповідно до положень частини 2 ст. 2 Цивільного кодексу України - учасниками цивільних відносин є: держава України, ОСОБА_5 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права, стаття 167 - Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, стаття 174 - Держава відповідає за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення, частина 2 статті 176 - юридичні особи, створені державою, Автономною ОСОБА_5 Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави, Автономної ОСОБА_5 Крим, територіальних громад. Згідно з Положенням про державну казначейську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, відповідно до якого - Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного ОСОБА_6 України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Таким чином Казначейство не є розпорядником коштів державного бюджету, визначених бюджетною програмою на виконання судових рішень, які знаходяться на єдиному казначейському рахунку. Кошторисом Казначейства не передбачено бюджетні асигнування (які б перераховувалися на рахунки ДКСУ) на виконання судових рішень.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів з Державного бюджету України. Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецькій області є юридичною особою - територіальним органом Державної казначейської служби України, яке за позовом жодного відношення до суті спору не має. Таким чином, позов предявлено до неналежного відповідача. Крім того, позивачем не надано будь-якого обґрунтування, розрахунку та доказів завдання моральної шкоди. Вважають, що наведені позивачем обставини та правові підстави суперечать положенням Бюджетного кодексу України, а позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

02 квітня 2015 року на підставі ухвали Словянського міськрайонного суду Донецької області до ОСОБА_1, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покладено певні обовязки, серед яких, зокрема, у період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня не відлучатись з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокуратури, суду (а.с.9-12).

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2015 року підозрюваного ОСОБА_1 було відсторонено від посади начальника Словянської дистанції електропостачання Державного підприємства «Донецька залізниця», строком на 2 місяці (а.с.13-16).

За вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Вказаним вироком також визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину ОСОБА_7, визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України та виправдано за відсутністю в їх діях складу злочину ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.17-72).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2018 року, апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишені без задоволення, а вирок Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.73-78).

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_5 Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Частиною п'ятою статті 4 згаданого Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що кримінальним переслідуванням ОСОБА_1, а саме притягненням його як обвинуваченого за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України та застосуванням запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що обмежило його право на вільне пересування, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав, погіршення відносин із оточуючими людьми, позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок та бажань, необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що тривале перебування під слідством та судом завдало позивачу душевних страждань, перебування під слідством та судом створювало у його оточення негативне уявлення про нього, як про правопорушника. У звязку з відстороненням від займаної посади, позивач втратив єдиний заробіток і був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач тривалий час був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, позбавлений засобів для існування та утримання своєї родини, змушений був докладати значних зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації. Вказані обставини безумовно завдали додаткових душевних страждань позивачу.

Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

За змістом частини другої статті 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно із пунктом 1-1 частини першої статті 2 Закону, встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів є підставою для виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

За приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України, притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Вирок Словянського міськрайонного суду від 29 листопада 2017 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, набув законної сили 20 червня 2018 року (день постановлення ухвали апеляційного суду Донецької області від 20.06.2017 року).

Враховуючи викладене, суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 02.04.2015 року до набрання виправдувальним вироком законної сили 20.06.2018 року.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону, розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Прокуратура Донецької області у відзиві посилається на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, відповідно до якого мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

Проте відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що на час розгляду справи становить 4 173, 00 грн.

Аналогічна позиція міститься у правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Отже, розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 визначається з мінімальної заробітної плати в розмірі 4 173,00 грн. за період з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 02.04.2015 року до набрання виправдувальним вироком законної сили 20.06.2018 року, що загалом становить: 4 173,00 грн. * 38 місяців 18 днів = 161 077,80 грн.

Щодо заперечень відповідача, Управління Державної казначейської служби України у м. Словянськ Донецької області, про те, що вони є неналежним відповідачем та що Державна казначейська служба України до суті спору не має жодного відношення, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної ОСОБА_5 Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною ОСОБА_5 Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з пп. 1 п. 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.

Відповідно до покладених завдань, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Отже, належним відповідачем у спірних правовідносинах є держава Україна, в особі відповідних органів, оскільки відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, здійснюється державою, у порядку визначеному законом, а Державна казначейська служба України є органом влади, яка здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до положень статей 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

З огляду на викладене, суму відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 161 077,80 грн.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_5 Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 355, 356 ЦПК України, ст.ст.23, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури і суду», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Словянської місцевої прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у відшкодування моральної шкоди 161 077 (сто шістдесят тисяч сімдесят сім) грн. 80 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення складено 21 січня 2019 року.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6