Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 211/4622/14-ц

провадження № 61-26017св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон»,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг,

третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року у складі судді Бардін О. С. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року у складі суддів Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ СК «Еталон», страхова компанія), ОСОБА_7, треті особи - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Моторне (транспортне) страхове бюро України, вимоги якого уточнив під час розгляду справи у зв'язку з виплатою страховою компанією частини заборгованості в сумі 11 542,59 грн, просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь вартість відновлювального ремонту в сумі 6389,56 грн, моральну шкоду в сумі 3000 грн, вартість автотехнічної експертизи в сумі 1300 грн, франшизу в сумі 1000 грн, з

ПрАТ СК «Еталон» стягнути пеню в сумі 840,19 грн, інфляційні виплати в сумі 1339,67 грн, 3% річних в сумі 218,14 грн.

Позов мотивовано тим, що 01 червня 2013 року приблизно о 04:45 год на перехресті вулиць Башкірська та Серафимовича у м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_6, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної дистанції під час руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_4, який є власником вказаного автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди.

Відсутність порушення ПДР зі сторони позивача підтверджується постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2014 року.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2013 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та порушення ПДР, внаслідок якого сталося вказане ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

17 червня 2013 року позивач звернувся до ПрАТ СК «Еталон» з повідомленням про настання страхового випадку.

05 серпня 2014 року за попередньою домовленістю з ПрАТ СК «Еталон» в присутності її представника автомобіль позивача оглянуто судовим експертом ОСОБА_9, який у висновку визначив розмір майнової шкоди в сумі 14 581,91 грн, суму відновлювального ремонту - 20 971,47 грн. За проведення експертного дослідження позивачем сплачено 450 грн.

17 вересня 201З року він звернувся до ПрАТ СК «Еталон» із заявою про страхове відшкодування в сумі 14 581,91 грн та 450 грн за проведену експертизу.

Разом з тим, станом на 17 липня 2014 року страхове відшкодування не сплачено, тому страхова компанія повинна сплатити позивачу пеню, яка за період з 18 грудня 2013 року по 17 червня 2014 року складає 1098,64 грн.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено ОСОБА_7, як власника транспортного засобу «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_6

Після неодноразового уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь вартість відновлювального ремонту в сумі 6389,56 грн, моральну шкоду в сумі 2756 грн, франшизу в сумі 1000 грн, з ПрАТ СК «Еталон» стягнути пеню в сумі 840,19 грн.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 березня 2016 року за заявою позивача ОСОБА_4 позовні вимоги до ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 13 вересня 2016 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 3430,31грн., моральну шкоду в сумі 2756грн., судовий збір в сумі 285,02 грн.

Стягнуто з ПАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 838,35 грн, судовий збір в сумі 42,02 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ПАТ «СК «Еталон» на користь держави судовий збір по 79,79 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено позовні вимоги в обсязі визначеному судовим експертом, у зв'язку з чим з ОСОБА_7, як власника автомобіля та роботодавця винної у ДТП особи, підлягає стягненню різниця між завданою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням, а також моральна шкода.

Вказане рішення оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_7 в частині задоволення позовних вимог до нього.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в частині стягнення шкоди з ПАТ СК « Еталон» в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення в частині задоволення позовних вимог до нього та відмовити у позові до ОСОБА_7

Касаційна скарга мотивована тим, що основною підставою для ухвалення рішення суду першої інстанції, залишеного без змін апеляційним судом є положення статті 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним свої трудових обов'язків. Разом з тим, судами не було враховано, що ОСОБА_7 не є роботодавцем винного у ДТП ОСОБА_10 Відповідач ОСОБА_11 не ні підприємцем, ні ФОП, тому не міг оформити ОСОБА_10 водієм на маршрутне таксі. Вказує на те, що надав належний йому транспортний засіб «Мерседес Бенц» за договором іншій особі - ОСОБА_6, у користування на власний розсуд, що не може бути підставою для стягнення завданої цією особою шкоди власником транспортного засову.

Докази, на які робить посилання суд у рішенні саме як на докази наявності трудових відносин, а, як наслідок, необхідності нести відповідальність ОСОБА_7, не відповідають критеріям належності та допустимості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_7 Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалася правом на подання відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо змісту її вимог і змісту до суду не направила.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції оскаржуються виключно в частині задоволення позову до ОСОБА_7, у зв'язку із чим переглядається судом касаційної інстанції на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, тому не перевіряються колегією суддів у цій частині в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до статей 1166 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

За змістом частини другої статті 1188 ЦК України, обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої іншим особам (які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад, пасажир транспортного засобу) покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них ( частина друга статті 1187 ЦК України).

Судами установлено, що майнова шкода завдана позивачу відповідачем ОСОБА_6 під час виконання ним трудових обов'язків, які останній виконував працюючи у ОСОБА_7, який є також і власником автомобіля «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_3, що підтверджується дослідженими судами під час розгляду справи шляховими листами та договором обов'язкового страхування.

Факт допущення ОСОБА_6 до роботи на транспортному засобі, на маршруті, підтверджується передачею власником ОСОБА_7 транспортного засобу «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебував на маршруті по перевезенню громадян, технічної документації на нього.

Під час розгляду справи ОСОБА_7 не спростував встановлені судами обставини та твердження ОСОБА_6 про факт його роботи у ОСОБА_7, доказів на підтвердження наявності між власником автомобіля ОСОБА_7 та підприємством ПАТ «Північтранс» договірних правовідносин по передачі транспортного засобу «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1, за участю якого сталося ДТП у володіння за договором оренди та (або) будь-яким іншим договором суду не надано.

Встановивши наведені обставини на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що право позивача ОСОБА_4 на стягнення завданої шкоди в результаті ДТП закріплено у положеннях статті 1187 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цієї шкоди (матеріальної шкоди, яка не покрита страховим відшкодуванням та моральної шкоди на підставі статті 1167 ЦК України) з ОСОБА_7, як власника транспортного засобу.

Наведені у касаційній скарзі доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно покладення на нього обов'язку, як власника транспортного засобу, по відшкодуванню позивачу шкоди, завданої позивачу, внаслідок ДТП, які під час розгляду справи ним не спростовані.

За своїм змістом доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам, викладеним в апеляційній скарзі, яким суд апеляційної інстанції дав належну оцінку.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська