Справа № 127/9778/17
Провадження № 22-ц/801/50/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 рокуСправа № 127/9778/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - Перша вінницька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Вохмінова О. С., дата складання повного тексту рішення 28 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - Перша вінницька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом /т. 1 а.с. 4-9/. 23 лютого 2018 року ОСОБА_3 уточнила і доповнила позовні вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним /т.2 а.с. 15-19/.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_3 перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім'єю з ОСОБА_5. Протягом тривалого сімейного життя вони з чоловіком мали спільний бюджет та побут, здійснювали спільні витрати на майно в інтересах сім'ї, мали взаємні права та обов'язки як подружжя, піклувались один про одного. До 2004 року вони проживали разом з ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 В 2004 році квартиру вони обміняли на двокімнатну АДРЕСА_5 та змінили місце проживання.

ОСОБА_5 залишався зареєстрованим у належній йому та його батькам квартирі АДРЕСА_2.

У 2010 році ОСОБА_5 отруївся сурогатами алкоголю, у зв'язку з чим потрапив до лікарні та тричі протягом року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: токсична енцефалополінейропатія з порушенням функції ходи, інтелектуально-мнестичним порушенням. У зв'язку з даним захворюванням стан здоров'я чоловіка погіршувався: знизилась працездатність, пам'ять, втрачались навички по самообслуговуванню. З цього часу чоловік через хворобу знаходився у безпорадному стані. ОСОБА_3 здійснювала догляд за ОСОБА_5.

15 серпня 2012 року ОСОБА_5 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, відповідно до якого він все своє майно заповів ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_5 помер. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

До Першої вінницької державної нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись позивач та син - ОСОБА_4

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_4 задоволено та визнано недійсним заповіт від 15 серпня 2012 року, складений ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3

07 жовтня 2017 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину - квартиру АДРЕСА_4, ОСОБА_4

Зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги, оскільки протягом тривалого часу вона проживала однією сім`єю із ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, він через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, яку вона надавала.

Виходячи з наведеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_3 просила :

1)встановити факт, що має юридичне значення - проживання однією сім'єю з ОСОБА_5.з 1996 року до дня його смерті;

2)змінити черговість одержання права на спадкування майна ОСОБА_5, визначивши право ОСОБА_3 на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_4;

3)визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 07 жовтня 2017 року (спадкова справа № 523/2013, реєстр № 2/2471) на ім'я ОСОБА_4;

4)визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини щодо подробиць сімейного життя, фактичних стосунків, почуттів між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтвердили всі свідки, допитані в судовому засіданні, в тому числі родичі ОСОБА_5, які, незважаючи на відсутність реєстрації шлюбу, вважали ОСОБА_3 дружиною і рідною людиною для ОСОБА_5, з огляду на що суд дійшов висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 склались фактичні стосунки, притаманні подружжю: вони тривалий час проживали разом, між ними були стабільні відносини, спільний побут, домашнє господарство, сімейний бюджет тощо. Вони підтримували один одного, опікувались, виховували сина ОСОБА_3 - ОСОБА_8, в тому числі доглядали рідних і близьких ОСОБА_5

Суд виходив також з того, що оскільки Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року і зворотної сили не має, положення статті 74 СК застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили, тому наявні правові підстави встановлення факту проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Також суд виходив з того, що позивач не довела свої вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадкування на підставі частини другої статті 1259 ЦК України. Вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на ? частку квартири є похідними від вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, тому підстав для їх задоволення також немає.

Не погодившись із рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати частково в частинні незадоволених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог позивачем в частині зміни черговості одержання права на спадкування на підставі частини другої статті 1259 ЦК України, оскільки нею надано суду достатньо доказів для задоволення її позовних вимог в цій частині та в частині визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9, яка діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження безпорадного стану ОСОБА_5 та потребу у наданні йому допомоги та його матеріального забезпечення, а тому правових підстав для застосування частини другої статті 1259 ЦК України немає. Крім цього, позивачем пропущено загальний строк позовної давності при зверненні у суд з позовом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_9, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 07 лютого 1995 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 з 28 вересня 2004 року до цього часу за адресою: АДРЕСА_5 /т. 1 а.с. 44/.

У 1996 року ОСОБА_3 познайомилась із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований в АДРЕСА_4 /т.1 а.с. 45-46/.

ОСОБА_5 був зареєстрований в квартирі, що належала йому та його батькам за адресою АДРЕСА_4 проте з 1996 року разом із ОСОБА_3 вони почали спільно проживати в її квартирі за адресою АДРЕСА_6 вести спільне господарство, між ними виникли взаємні права та обов'язки. З 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали в квартирі АДРЕСА_6 що належала на праві ОСОБА_3, спільно несли витрати на утримання житла, придбання речей, продуктів тощо.

ОСОБА_3 була офіційно працевлаштована, є ветераном праці /т. 2 а.с. 26/, ОСОБА_5 до 2007 року працював на різних посадах /а.с. 200-201/, в подальшому мав неофіційний дохід, але займався веденням домашнього господарства, вихованням сина ОСОБА_3 - ОСОБА_8 Разом вони проводили час, в колі рідних, друзів і близьких відзначали родинні свята /т.1 а.с. 202-216/.

Також разом вони здійснювали догляд за хворою матір`ю ОСОБА_5 - ОСОБА_10, за братом - ОСОБА_11, допомагали їм вести побут, готували їжу, оплачували комунальні послуги тощо /т.1 а.с. 145-174/.

Позивач здійснювала догляд за ОСОБА_5 протягом його життя. Так, в 2010 році він неодноразово перебував на стаціонарних лікуваннях в зв`язку з отруєнням, в 2012 році стан здоров`я погіршився, встановлений діагноз: легка деменція внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (токсичного та судинного) /а.с. 37-43/.

Згідно наданих доказів позивач приймала участь в організації поховань ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також самого ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

На підставі довіреностей від імені ОСОБА_5 від 13 серпня 2012 року, 16 серпня 2012 року /т.1 а.с. 14, 15/ ОСОБА_3 представляла його інтереси при оформленні спадкових прав.

ОСОБА_3 займалась організацією поховання ОСОБА_5, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 280 /т.1 а.с. 17/, свідоцтвом про поховання /т.1 а.с. 18/, довідкою про видачу трупа ОСОБА_5 для поховання /т.1 а.с. 19/, договором на організацію та проведення поховання від 24квітня 2013 року /т.1 а.с. 20-22/, видачею матеріальної допомоги від ДСП ВМР /т.1 а.с. 23/.

15 серпня 2012 року ОСОБА_5 розпорядився своїм майном на випадок смерті і склав на користь ОСОБА_3 заповіт, що був посвідчений нотаріусом /т.1 а.с. 12/.

Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_4. Дана квартира належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1993 року /т. 1 а.с. 186/, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 квітня 2013 року /т. 1 а.с. 16/.

Із копії спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_5, вбачається, що 14 травня 2013 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син ОСОБА_5 - ОСОБА_4 /т. 1 а.с. 75/, а також 07 жовтня 2013 року спадкоємець за заповітом - ОСОБА_3 /т. 1 а.с. 80/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року, справа № 127/27831/13-ц, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Визнано недійсним заповіт від 15 серпня 2012 року, оскільки на момент підписання заповіту ОСОБА_5 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу (токсичного, судинного), тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними /т. 1 а.с. 26-27/.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року скасовано і ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовлено /т. 1 а.с. 28-31/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05 квітня 2016 року скасовано, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року залишено в силі /т. 1 а.с. 32-36/.

07 жовтня 2017 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_5, на квартиру АДРЕСА_2 /т. 1 а.с. 230/. В даній квартирі відповідач, його дружина ОСОБА_12 та донька ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстровані з 14 грудня 2017 року /т. 1 а.с. 236-240/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що обставини щодо подробиць сімейного життя, фактичних стосунків, почуттів між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтвердили всі свідки, допитані в судовому засіданні, в тому числі родичі ОСОБА_5, які, незважаючи на відсутність реєстрації шлюбу, вважали ОСОБА_3 дружиною і рідною людиною для ОСОБА_5, з огляду на що суд дійшов висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 склались фактичні стосунки, притаманні подружжю: вони тривалий час проживали разом, між ними були стабільні відносини, спільний побут, домашнє господарство, сімейний бюджет тощо. Вони підтримували один одного, опікувались, виховували сина ОСОБА_3 - ОСОБА_8, в тому числі доглядали рідних і близьких ОСОБА_5

Суд виходив також з того, що оскільки Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року і зворотної сили не має, положення статті 74 СК застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили, тому наявні правові підстави встановлення факту проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Також суд виходив з того, що позивач не довела свої вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадкування на підставі частини другої статті 1259 ЦК України. Вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на ? частку квартири є похідними від вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, тому підстав для їх задоволення також немає.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Отже, особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до відкриття спадщини, за наявності спадкоємців попередніх черг може отримати спадщину лише за умови, що спадкодавець був у безпорадному стані за станом здоров'я, похилий вік та потребував стороннього догляду і саме ця особа такий догляд надавала.

Суд першої інстанції встановив, що висновком експертів встановлена неможливість ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними саме на момент підписання заповіту - 15 серпня 2012 року, проте жодним медичним документом не підтверджено, що внаслідок віку, тяжкої хвороби, каліцтва ОСОБА_5 не був здатний сам себе обслуговувати і потребував стороннього догляду тривалий час.

Ураховуючи встановлення цих обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною другої статті 1259 ЦК України, для надання ОСОБА_3 як спадкоємцю четвертої черги права на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцем першої черги.

У справі відсутні також докази того, що спадкодавець мав потребу в постійному, довічному, сторонньому догляді. Суду не було надано доказів перебування ОСОБА_5 в безпорадному стані у зв'язку з наявним захворюванням, а тому аргументи апеляційної скарги про безпорадний стан ОСОБА_5 є необгрунтованими.

Доказів про наявність матеріальних труднощів для забезпечення умов життя спадкодавця у справі немає.

Беручи до уваги те, що вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на ? частку квартири є похідними від вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, тому законним є рішення місцевого суду про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції. -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. В. Ковальчук

Підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 21 січня 2019 року.