ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 635/2309/16-ц

провадження №22-ц/818/3716/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року, постановлене під головуванням судді Попова О.Г., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 74 599,25 грн.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03.03.2008 року в розмірі 74 599,25 грн., а також судовий збір у розмірі 1378 грн.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2019 року заяву відповідачки про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи. ОСОБА_1 не заперечує факту, що з 31.10.2007 року по 09.04.2008 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на яку судом направлялися судові повістки. Проте вона ніколи не проживала за вказаною адресою. З 16.04.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Знята з реєстрації 05.12.2016 року. На час ухвалення оскаржуваного рішення вона проживала за адресою: АДРЕСА_3 . Повідомлення про розгляд справи, призначений на 06.10.2016 року вона не отримувала. ОСОБА_1 вважає, що через неналежне її повідомлення про розгляд вказаної справи, порушені її права, оскільки вона була позбавлена можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах. Відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору 03.03.2008 року. Проте не визнає суми заборгованості по кредиту. Вказує, що в 2011 році Банк вже звертався до неї з вимогами про стягнення заборгованості по кредиту, відсотків та штрафу. Крім того, Банк забрав у неї автомобіль. Вважає, що вимоги Банку про стягнення відсотків, пені та штрафів після 02.03.2015 року (закінчення строку кредитування) не відповідає вимогам закону.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором від 03.03.2008 року ОСОБА_1 належним чином не виконала, що є підставою для стягнення заборгованості у розмірі 74 599,25 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 03 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 77 308 грн. строком до 02.03.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.8-13).

Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута сума заборгованості за кредитним договором від 03.03.2008 року повністю у розмірі 36617,08 грн. (а.с.4), в тому числі 23 507,88 грн. заборгованість за кредитом, 6 165,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 484,68 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 3 310,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 250 грн. штраф (фіксована частина) та 1 731,77 грн. штраф (процентна складова).

Станом на 18.02.2016 року сума заборгованості відповідачки за вказаним кредитним договором складає 105 277,32 грн., з яких:

-23 507,88 грн. заборгованість за кредитом;

-10 907,39 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-2 808,40 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 68 053,65 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Як на підставу позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором від 03.03.2008 року ОСОБА_1 належним чином не виконала. З урахуванням рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2011 року з відповідачки слід стягнути заборгованість у розмірі 74 599,25 грн., з яких:

-4 741,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-1 323,72 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;

-64 743,21 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,

а також штрафи:

-250 грн. штраф (фіксована частина);

-3 540,44 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує факт стягнення з відповідачки суми заборгованості за вказаним кредитним договором рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2011 року у розмірі 36 617,08 грн., з яких: 23 507,88 грн. заборгованість за кредитом, 6 165,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 484,68 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 3 310,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 250 грн. штраф (фіксована частина) та 1 731,77 грн. штраф (процентна складова).

Позивач реалізував своє право, передбачене ст.1050 ЦК України, шляхом звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.03.2008 року.

Наразі предметом позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.03.2008 року у розмірі 74 599,25 грн., з яких:

-4 741,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-1 323,72 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;

-64 743,21 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,

а також штрафи:

-250 грн. штраф (фіксована частина);

-3 540,44 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитно-заставного договору від 03.03.2008 року, укладеного між сторонами, сплив у зв`язку із зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у спірних правовідносинах.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Після визначеного договором строку, кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим, таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Заборгованість по тілу кредиту, проценти, комісія, пеня та штрафи за кредитним договором від 03.03.2008 року вже стягнуті у повному обсязі з відповідачки рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2011 року.

Суд першої інстанції на зазначені уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про те, що наявні підстави для стягнення з відповідачки 74 599,25 грн.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2011 року є чинним, а позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлені на підставі ст. 1054 ЦК України, а не на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, - колегія суддів вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, оскільки за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з позивача на користь відповідачки слід стягнути судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать про те, що по даній апеляційній скарзі судовий збір складає 2 067 грн. (а.с.143). Проте ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 липня 2019 року заяву відповідачки про зменшення розміру судового збору було задоволено. Зменшено розмір судового збору за подачу апеляційної скарги до 576,30 грн. (а.с.151), які сплачені ОСОБА_1 згідно оригіналу квитанції №53-12 від 12.07.2019 року (а.с.146).

Тому з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 576,30 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 576,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук