КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 375/1311/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15814/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Нечепоренка Л.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 05 листопада 2017 року о 12 год. 30 хв. на території ТДВ «Узинський цукровий комбінат» з її чоловіком ОСОБА_2 під час виконання робіт з обслуговування обладнання виробничої дільниці подачі буряків стався нещасний випадок, в результаті якого він загинув.

Позивач вказувала, що комісією, створеною наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 09 листопада 2017 року № 208-Р, проведено спеціальне розслідування вказаного нещасного випадку, за результатами якого складено акт №1 від 22 лютого 2019 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (за формою Н-1) та акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05 листопада 2017 року о 12 год. 30 хв. на ТДВ «Узинський цукровий комбінат» від 22 лютого 2019 року (акт за формою Н-5).

Зазначала, що за результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з її чоловіком ОСОБА_2 , в результаті якого він загинув, комісією з розслідування вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, згідно п. п. 1, 2 п. 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232. Основною причиною нещасного випадку визнано організаційну - інші (код 25), а саме, вибух осколково-фугасного артилерійського снаряду. Супутня причина нещасного випадку на виробництві, в результаті якого загинув її чоловік - організаційна: незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, а саме: відсутність організаційно-технічних заходів щодо контролю на наявність сторонніх предметів у первинній сировині, що надходить на територію ТДВ «Узинський цукровий комбінат».

Звернула увагу на те, що виходячи із форми Н-1 та Н-5, комісією зі спеціального розслідування порушень вимог правил охорони праці з боку її чоловіка не виявлено, а нещасний випадок з ним стався виключно у зв`язку із неналежним забезпеченням роботодавцем безпечних умов праці.

За таких обставин, позивач просила стягнути з ТДВ «Узинський цукровий комбінат» на її користь 600 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника на виробництві (а.с. 1-5).

Директор ТДВ «Узинський цукровий комбінат» ОСОБА_5 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачем було вирішено питання щодо виділення коштів на поховання громадянина ОСОБА_2 , поминальні заходи. Також 20 листопада 2017 року відповідачем було перераховано на поточний рахунок Київського кооперативного інституту бізнесу і права грошові кошти за надання освітніх послуг доньці загиблого - ОСОБА_4 , 1996 року народження. Вказував на те, що позивачем не надано жодних доказів, що його фізичний та моральний стан погіршився після смерті чоловіка, що позивач не надав до суду жодних документів, які б вказували на його економічний та професійний соціальні статуси, а саме: місце роботи, посада, розмір заробітної плати чи/або соціальної допомоги, належного йому на праві власності рухомого та нерухомого майна, а також, у чому саме полягає моральна шкода та з яких міркувань виходить позивач, оцінюючи завдану (заподіяну) моральну шкоду у розмірі 600 000,00 грн. Отже, просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 43-45).

25 липня 2019 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що посилання відповідача на те, що її чоловік виконував роботи відповідно до договору про надання послуг, не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, самостійно організовував свою діяльність і виконував її на власний ризик не перекладає відповідальність за нещасний випадок на її чоловік. Також зазначила, що не заперечує факт відшкодування відповідачем витрат на поховання ОСОБА_2 , проте, вказані гроші кошти ніяким чином не впливають на розмір відшкодування моральної шкоди, та не свідчать про відсутність у неї права на відшкодування. Звернула увагу на те, що позов пред`явлено нею, а не її дочкою, а тому факт оплати відповідачем навчання доньки ніяким чином не впливає на її права на відшкодування моральної шкоди (а.с. 32-36).

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «Узинський цукровий комбінат» на користь ОСОБА_1 265000,00 грн. Стягнуто з ТДВ «Узинський цукровий комбінат» на користь держави 3750,00 грн. судового збору (а.с. 69, 70-74).

В апеляційній скарзі директор ТДВ «Узинський цукровий комбінат» ОСОБА_5 просив скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязіта витрати із сплати судового збору розподілити згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

На обґрунтування скарги зазначив, що ОСОБА_2 дійсно надавав відповідачу послуги із обслуговування обладнання виробничої дільниці подачі буряків в обсязі, необхідному для виконання вимог останнього, згідно договору про надання послуг №479 від 11 вересня 2017 року. Підпунктом 1.3. п. 1 цього договору визначено, що виконавець, а саме ОСОБА_2 , не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача, самостійно організовував свою діяльність із надання послуг та виконував її на власний ризик. Звертав увагу на те, що відповідачем було вирішено належним чином питання щодо відшкодування матеріальної шкоди та виділено гроші на поховання ОСОБА_2 . Крім того, відповідачем надано грошову допомогу на надання освітних послуг донці загиблого. Вважає, що позивач не надала до суду жодних доказів щодо погіршення її фізичного та морального стану саме після смерті її чоловіка (а.с. 79-91).

14 листопада 2019 року позивач направила до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, оскільки доводи, викладені в ній, не спростовують висновків, яких дійшов суд першої інстанції за результатами розгляду справи, а при визначенні розміру відшкодування їй моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості (а.с. 102-114).

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Представник апелянта - адвокат Гребінь О.О. подав клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на необхідність ознайомлення з матеріалами справи. Проте з доданого до клопотання договору правничої допомоги від 17 липня 2019 року адвокат Гребінь О.О. надає правову допомогу відповідачу, а до суду не надано доказів поважності причин неявки представника апелянта до суду або неможливості ознайомитися із матеріалами справи із дати укладення договору про надання правової допомоги (а.с.99-106, 115-119)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача 265 000,00 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було завдана моральна шкода, проте, заявлений розмір моральної шкоди у сумі 600 000,00 грн. не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, враховуючи що відповідачем добровільно відшкодовані витрати матеріальні характеру.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 вересня 2017 року між ТДВ «Узинський цукровий комбінат» та ОСОБА_2 в м. Узин був укладений договір про надання послуг №479, згідно якого замовник замовляє, а виконавець приймає та зобов`язується протягом строку дії договору надати замовнику послуги згідно п. 2.1 цього договору (а.с. 11).

Згідно з п. 2.1.1. договору виконавець бере на себе обов`язки надати послуги з обслуговування обладнання виробничої дільниці подачі буряків в обсязі, необхідному для виконання вимог замовника; п. 2.1.6. - зберігати та нести відповідальність за втрату/пошкодження/знищення товарно-матеріальних цінностей, які ввірені виконавцем замовнику.

Відповідно до п. 8.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2017 року.

05 листопада 2017 року о 12 год. 30 хв. під час виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків з обслуговування обладнання виробничої дільниці подачі буряків стався нещасний випадок, а саме: вибух осколково-фугасного артилерійсього снаряду, внаслідок чого ОСОБА_2 отримав вогнепальні поранення голови, шиї грудей та кінцівок з поширеними ушкодженнями останніх, ампутацією їх, з ушкодженням внутрішніх органів з крововтратою, внаслідок яких настала його смерть, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10).

З довідки про смерть ОСОБА_2 вбачається, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 49 років, причина смерті - розтрощення грудної клітки та кінцівок (а.с. 12).

Комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 09 листопада 2017 року №208-Р проведено спеціальне розслідування вказаного нещасного випадку, за результатами якого складено Акт №1 від 22 лютого 2019 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (за формою Н-1) та акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05 листопада 2017 року о 12 год. 30 хв. на ТДВ «Узинський цукровий комбінат» (акт за формою Н-5) (а.с. 13-25).

За результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку комісією вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 24).

Згідно з п. 7 Акт №1 від 22 лютого 2019 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, основною причиною нещасного випадку визнано організаційну, а саме: вибух осколково-фугасного артилерійського снаряду. Супутні причини: незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, а саме: відсутність організаційно-технічних заходів щодо контролю на наявність сторонніх предметів у первинній сировині, що надходять на територію відповідача.

Також, як вбачається із актів форми Н-1 та Н-5, порушень вимог правил охорони праці з боку ОСОБА_2 не виявлено, а нещасний випадок стався з ним виключно у зв`язку із неналежним забезпеченням роботодавцем безпечних умов праці.

За висновком комісії нещасний випадок з ОСОБА_2 стався під час виконання ним своїх трудових обов`язків, а саме: оператора виробничої дільниці ТДВ «Узинський цукровий комбінат» в інтересах підприємства, та фактично був допущений до роботи, перебував на робочому місці, на території ТДВ «Узинський цукровий комбінат» відповідно до режиму роботи підприємства (а.с. 24).

Відповідно до положень частини 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за дорученням роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення тощо (п. 2 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 року № 337).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Підставами для настання позадоговірної (деліктної) відповідальності є цивільне правопорушення, структурними елементами якого є протиправність поведінки особи, шкода, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди (крім випадків відповідальності без вини).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На обґрунтування своїх вимог позивачем надано Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05 листопада 2017 року о 12 год. 30 хв. на ТДВ «Узинський цукровий комбінат», згідно висновків якого нещасний випадок з ОСОБА_2 стався під час виконання ним своїх трудових обов`язків, а саме: оператора виробничої дільниці ТДВ «Узинський цукровий комбінат» в інтересахпідприємства, та фактично був допущений до роботи, перебував на робочому місці, на території ТДВ «Узинський цукровий комбінат» відповідно до режиму роботи підприємства (а.с. 19-25).

Згідно з п. 2.1.1. договору про надання послуг №479 від 11 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТДВ «Узинський цукровий комбінат», виконавець бере на себе обов`язки надати послуги з обслуговування обладнання виробничої дільниці подачі буряків в обсязі, необхідному для виконання вимог замовника.

Так, судом встановлено, що саме з вини відповідача завдано шкоду - смерть ОСОБА_2 , протиправна бездіяльність відповідача проявилася у відсутності організаційно-технічних заходів щодо контролю на наявність сторонніх предметів у первинній сировині, що надходить на територію ТДВ «Узинський цукровий комбінат», при цьому існує причинний зв`язок між шкодою, протиправними діями (бездіяльністю) та виною, оскільки при наявності організаційно-технічних засобів щодо контролю сторонніх предметів у первинній сировині нещасний випадок не міг би статися.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 за договором мав обслуговувати обладнання виробничої дільниці відповідача, який в свою чергу мав забезпечити належні умови для виконання цього договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апеляційної скарги щодо розміру моральної шкоди.

Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Внаслідок нещасного випадку на виробництві підприємства відповідача ОСОБА_2 загинув, а тому колегія суддів визнала обґрунтованим висновок районного суду про те, що позивачка ОСОБА_1 зазнала моральних страждань у зв`язку із невідновною і непоправною втратою чоловіка.

Тому, враховуючи засади розумності і справедливості, обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір компенсації моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду не спростовують, тому у задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 грудня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова