печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13 червня 2019 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Матійчук Г.О.

секретаря - Василенко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.03.2017 року відкрито спадкову справу. Спадкоємців першої, другої та третьої черги після смерті ОСОБА_6 (спадкодавець) не лишилось. Єдиним спадкоємцем являється позивач.

Звернувшись до приватного нотаріуса КМНО із заявою про заведення спадкової справи після померлого та отримання спадщини, позивачу стало відомо про те, що спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.11.2016 року була продана ОСОБА_2 . Як вбачається з цього договору, продавцем квартири є ОСОБА_3 , який набув права власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2004 року.

З огляду на викладене, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просить суд витребувати з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на спадкову квартиру.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

В судове засідання відповідачі не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись судом своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відзиви відповідачів на позовну заяву до суду не надійшли.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись судом своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи.

За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено судом, 10.03.2017 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса КМНО із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, подавши копію правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .

Під час здійснення приватним нотаріусом КМНО певного ряду попередніх перевірок було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що право власності на спірну квартиру, яка входить до складу спадкового майна, станом на момент отримання спадщини було вже зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.11.2016 року.

Експертним висновком від 27.11.2018 року № 8-4/1535 було встановлено, що підпис на договорі купівлі-продажу квартири від 27.11.2016 року було виконано не ОСОБА_2 ..

За ознаками злочину було порушено кримінальну справу, та встановлено незаконність передачі квартири ОСОБА_2 та підробку документів.

Крім того, встановлено, що договір купівлі-продажу від 18.02.2004 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підроблено.

Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що договір від 18.02. 2004 року, підлягає визнанню недійсним, як такий, що вчинений всупереч вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, ст. ст. 655, 656 ЦК України, оскільки відповідач (продавець за договором) не мав права здійснювати продаж квартири від імені померлого власника квартири.

У відповідності до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За умовами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач позбавлена можливості у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Вказані обставини дають право позивачеві звернутися до суду з вимогами про визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

За приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»)

Згідно з п. 16 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 01 липня 2015 року набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння (стаття 388 ЦК). Набувач визнається недобросовісним, коли він знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК).

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Добросовісність володіння, набуття майна створюють ще одну важливу перевагу для незаконного володільця речі, а саме: коли від недобросовісного набувача майно може бути витребуване в усіх випадках, то від добросовісного законного набувача - у разі коли майно загублене, викрадене або вибуло з володіння власника (іншої особи, якій він передав майно у володіння) іншим шляхом поза їхньою волею (стаття 388 ЦК).

Якщо річ було продано особою, яка одержала її за договором від власника, добросовісному набувачеві, то від останнього власник не може витребувати свою річ, оскільки у цьому випадку річ вибула як з володіння власника, так і з володіння його контрагента за договором з їх власної волі, тому право власника на витребування своєї речі з незаконного володіння обмежується інтересами добросовісного набувача.

Якщо майно набуте безоплатно, навіть і добросовісним набувачем, від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках.

Отже, власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупності трьох умов: а) набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; б) майно має бути придбане набувачем за гроші, тобто повинно бути саме купленим; в) власник має втратити володіння цим майном з власної волі.

Наведені обставини дозволяють зробити висновок, що квартира вибула з володіння власника поза його волею, що є підставою для витребування квартири з володіння ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до переконання про задоволення позову в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких покладає витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, на відповідача, що складає 1500 грн.

На підставі ст.ст. 12, 203, 386-388, 655, 656, 1216-1218, 1258, 1264, 1268, 1270 ЦК України,ст.ст. 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності в поряду спадкування - задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 та повернути ОСОБА_1 , як спадкоємцю після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 500,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 .

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванов Павло Юрійович, місцезнаходження - АДРЕСА_4 .

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лівінська Наталія Сергіївна, місцезнаходження - АДРЕСА_5 .

Третя особа - ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 .

Суддя Г.О. Матійчук