КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4632/19
Провадження № 2-о/552/167/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2019 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтава в складі: головуючого судді - Миронець О.К., за участі секретаря судових засідань - Рибальченко О.П. представника заявника - ОСОБА_1 . розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, та батьківства, заінтересовані особи - Київський районний у місті Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,приватний нотаріус Гура Ірина Володимирівна

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Полтави із заявою та просить встановити факт смерті ОСОБА_3 , громадянина України, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Ткварчелі, Абхазія, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - м.Сухум, Абхазія. Також просила встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Свою заяву обґрунтовує тим, що більше 10 років вона проживала без реєстрації шлюбу однією сім`єю з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народився син ОСОБА_4 , але в свідоцтві про народження дитини батько записаний з її слів на підставі ст.135 СК України. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер в м.Сухум, Абхазія. Заявник вказує, що свідоцтво про смерть видане органами самопроголошеної республіки Абхазія, держави з обмеженим визнанням на території Грузії, а отже є недійсне та не створює юридичних наслідків. Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадкове майно, а саме земельна ділянка в с. Малий Тростянець, Полтавського району, Полтавської області. З метою прийняття спадщини вона в інтересах дитини подала заяву до приватного нотаріуса про прийняття спадщини.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила. Представник заявника заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Заінтересовані особи не направили своїх представників в судове засідання, хоча про розгляд справи повідомлялась належним чином. Подали заяви про розгляд справи без їх участі. При вирішенні заяви покладались на розсуд суду.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.08.2019 року відкрито провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника заявника та свідків, суд вважає необхідним заяву задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно листа від 31.07.2019 року №1226 Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявник надала копію свідоцтва про смерть від 09.05.2019 року та медичне свідоцтво про смерть від 31.05.2019 року.

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , повідомили суду, що про смерть ОСОБА_3 їм стало відомо з мережі інтернет, а саме ОСОБА_2 розмістила повідомлення на своїй сторінці в Фейсбук .

Також свідки повідомили про те, що ОСОБА_3 визнавав ОСОБА_4 своїм сином та піклувався про нього. Також повідомили, що ОСОБА_2 проживали разом з ОСОБА_3 однією сім`єю.

Відповідно до ч. 2ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 8 ч. 1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Згідно ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

У відповідності до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи.

«Намібійські винятки» - документи, видані окупаційною владою, повинні братися судами до уваги, якщо їх нехтування веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Розгляд судами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади

«Намібійські винятки» вперше були сформульовані у практиці Міжнародного суду ООН, зокрема в його Консультативному висновку від 21 червня 1971 року. Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Республіка Абхазія в документах ООН розглядається як територія Грузії згідно Конституції Грузії.

З викладених обставин свідоцтво про смерть ОСОБА_3 громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Сухум видане компетентними органами Республіки Абхазія є нікчемним.

Оскільки в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що ОСОБА_3 , громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Сухум та враховуючи практику Міжнародного суду ООН , суд вважає доведеним факт його смерті.

Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

При розгляді справи судом не встановлено кровно-спорідненого зв`язку між малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявником не надано доказів факту спільного проживання з нині покійним ОСОБА_3 , що в свою чергу не дає можливості суду встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 є рідним батьком малолітнього ОСОБА_4 .

До показань свідків, які вказують на те, що ОСОБА_3 визнавав ОСОБА_4 своїм сином суд ставиться критично, оскільки добре ставлення до дитини не є підставою для встановлення факту батьківства. Інших доказів, які вказують на те, що ОСОБА_3 за свого життя визнавав своє батьківство суду не надано.

Отже в задоволенні вимоги про встановлення факту, що ОСОБА_3 є рідним батьком ОСОБА_4 необхідно відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.263-265, 315-317 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнавши датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та місце смерті - місто Сухум, Абхазія.

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.12.2019 рокую.

СУДДЯ О.К. МИРОНЕЦЬ