Справа № 727/1116/19
Провадження № 2/727/594/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Чебан В.М.

при секретарі: Алієв А.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивачів ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

за участю відповідачки ОСОБА_4

за участю представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_7 , звернулись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посилаючись на те, що йому на праві спільної часткової власності належить 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 . Власником інших 7/12 частин зазначеної квартири являється відповідачка ОСОБА_3 .

Зазначають, що вони зареєстровані в спірній квартирі.

Позивачі стверджують, що відповідачка ОСОБА_3 перешкоджає їм користуватися квартирою АДРЕСА_1 , зокрема: поміняла замки від вхідних дверей та відмовляється надати ключ від них. Крім того, відповідачка ОСОБА_4 , яка проживає в спірній квартирі без реєстрації, також відмовилась надавати їм ключ від вхідних дверей.

Вказують, що на адресу відповідачів надсилались претензії з вимогами в добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні майном шляхом надання доступу до квартири та надання ключів від вхідних дверей, однак до даного часу вимоги претензій відповідачами виконано не було.

На основі викладеного, позивачі просять суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1 та передати їм ключі від спірної житлової квартири, а також стягнути з відповідачів судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою судді від 14 лютого 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_7 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням - відкрито.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Доповнив, що йому належить 5/12 частин спірної квартири, однак відповідачі чотири роки тому приблизно в 2015 році поміняли замки і він не має змоги потрапити в своє житло. Вказав, що замки поміняла мабуть його колишня дружина - відповідачка ОСОБА_4 . Вказані дії відповідачка ОСОБА_4 вчинила після розірвання шлюбу. Зазначив, що він змушений винаймати квартиру по АДРЕСА_2 . Ствердив, що його мати - відповідачка ОСОБА_3 , яка являється співвласником квартири, ключі від вхідних дверей спірної квартири також йому не надала. Вказав, що він бажає проживати в цій квартирі. Крім того, він в зазначеній квартирі проводив ремонтні роботи. В квартирі є три кімнати, тому колишня дружина може там також проживати, конфліктів не буде. При цьому, зауважив, що жінку, з якою він проживає на даний час, вселяти в спірну квартиру він не має наміру. Ствердив, що він згідний проживати з сином в будь-якій з кімнат. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивачів ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Доповнив, що відповідачі поміняли замки від вхідних дверей і ключі позивачу не надали. Вказав, що вони не заперечують того, що там проживають неповнолітні діти позивача. Дійсно, частка позивача в спірній квартирі не виділена. Йому не відомо, чи оплачує позивач за свою частку комунальні послуги. Просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та в запереченнях щодо відповіді позивачів на відзив. Доповнила, що вона являється матір`ю позивача ОСОБА_1 та співвласником спірної квартири. Вказала, що в них не було претензій про вселення. Однак вважала, що на даний час позивач не може вселитися в квартиру, оскільки він повинен спочатку забезпечити житлом своїх дітей від першого шлюбу, які проживають в спірній квартирі. Зазначила, що позивач конфліктна людина, а тому в квартирі постійно будуть працівники поліції. Ствердила, що лише вона оплачує комунальні послуги за спірну квартиру. Покійна бабуся передала в найм її колишній невістці - відповідачці ОСОБА_4 спірну квартиру, а також передала ключі від вхідних дверей в цю квартиру. Вказала, що в натурі частки квартири не виділені. Крім того, вказала, що відмовляється на даний час передати позивачу ключі від спірної квартири для його подальшого проживання в цій квартирі. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та в запереченнях щодо відповіді позивачів на відзив. Доповнив, що в позивача ОСОБА_1 та його колишньої дружини ОСОБА_4 була усна домовленість про те, що позивач залишає їй квартиру і сам іде проживати до іншої жінки, а відповідачка ОСОБА_4 купила йому за це бізнес, а саме кавомашину для здійснення підприємницької діяльності з продажу кави. Вказав, що у відповідачки ОСОБА_3 , яка є співвласником спірної квартири, ключів від вхідних дверей квартири немає, оскільки вона проживає в іншій квартирі, яка розташована поверхом вище. Спірна квартира дійсно має три кімнати, однак враховуючи моральний аспект, вважає, що позивач ОСОБА_1 не може проживати в одній квартирі зі своєю колишньою дружиною та окремо від своєї теперішньої дружини. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, однак надала суду письмові заяви, згідно яких позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, справу розглянути у її відсутності. Вважає, що позивач з малолітнім сином не може вселитися в спірну квартиру, оскільки є конфліктним та негативно характеризується.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 - 5/12 частки та відповідачці ОСОБА_3 - 7/12 частки, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.12.2018 року (а.с.14).

Відповідно до довідки КЖРЕП №5 від 14.05.2018 року за №1449 (а.с.15), в спірній квартирі зареєстровано двоє осіб: позивач ОСОБА_1 з 06.11.2007 року та позивач ОСОБА_6 з 10.05.2018 року.

Згідно з копією акта КЖРЕП №5 від 27.02.2019 року за №54 (а.с.72), в спірній квартирі без реєстрації проживають відповідачка ОСОБА_4 та двоє дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі чинять перешкоди позивачам у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , змінили замки від вхідних дверей квартири та відмовляються надати ключі позивачам.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі й шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов).

Враховуючи положення статей 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що порушене право власності позивачів, а саме позивача ОСОБА_1 , який є батьком неповнолітнього ОСОБА_6 , підлягає захисту у обраний ним спосіб, оскільки позивач ОСОБА_1 є власником 5/12 часток спірної квартири, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять йому перешкоди у реалізації його права власності.

Посилання відповідачки ОСОБА_3 на те, що позивач не може вселитися в квартиру, оскільки він повинен спочатку забезпечити житлом своїх дітей від першого шлюбу, які проживають в спірній квартирі, є безпідставним, оскільки власник має право на вселення у належне йому житло безвідносно до того, чи проживає в ньому (правомірно чи неправомірно) ще хтось.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року по справі №337/4446/18.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відносно вказаної вимоги закону, суд вважає, що малолітній ОСОБА_6 може проживати з одним із батьків. А тому, посилання представникіа відповідачів в цій частині - не заслуговують на увагу.

Таким чином, необхідно усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1 , задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Посилання представника відповідачів на те, що позивачі не можуть вселитися в спірну квартиру, тому що не встановлено порядок користування, є безпідставним, оскільки сторони можуть самостійно встановити порядок користування квартирою, або, у разі необхідності, звернутися до суду з відповідним позовом може будь-який співвласник квартири.

Крім того, посилання представника відповідачів про те, що між сторонами відсутній спір, є безпідставним, оскільки відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та відповідачка ОСОБА_4 в наданих суду письмових заявах також позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представником не надано суду жодних доказів, якими б підтверджувалися обставини, зазначені у відзиві.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що належить зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідачів передати позивачу ОСОБА_1 ключі від вказаної житлової квартири, задовольнивши позовні вимоги.

Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі по 768,40 грн. з кожного, що підтверджується квитанціями (а.с.2, 49).

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі по 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок з кожної.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 13 грудня 2019 року.

СУДДЯ: