Справа № 453/31/19
№ провадження 4-с/453/2/19
УХВАЛА

іменем України

23 січня 2019 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області у порядку судового контролю за виконанням судових рішень справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 10.01.2019 року звернувся у суд із скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними і зобовязати його вирішити питання про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на його користь додаткову одноразову грошову допомогу у звязку із виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків на підставі виконавчого листа у справі № 453/1596/16-ц (провадження № 2/453/43/18), виданого 12.12.2018 року Сколівським районним судом Львівської області.

Скарга вмотивована тим, що 03.01.2019 року він отримав цінним листом № 25 повідомлення державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 від 28.12.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Свої дії державний виконавець мотивував тим, що у виконавчому документі не прописано суму стягнення грошових коштів, а, відтак. Відсутні заходи примусового виконання рішення. Заявник вважає, що державний виконавець безпідставно повернув виконавчий лист. З огляду на вказане, заявник, з метою захисту свого порушеного права, звернувся у суд із даною скаргою.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, однак подав заяву вх. № 300 від 23.01.2019 року, в якій вимоги поданої скарги підтримав, просив таку задовольнити з підстав, що у ній викладені, а розгляд справи проводити без його участі.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» не забезпечило явку у судове засідання уповноваженого представника, хоча було належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду скарги, заяви про розгляд справи без участі такого представника на адресу суду не подало..

Державний виконавець Коваль Л.І. у судове засідання не зявився, однак подав клопотання вх. № ЕП-33 від 22.01.2019 року, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, а також повідомив про скерування на адресу суду відзиву на скаргу, однак такий станом на дату розгляду справи до суду не надходив.

Печерський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві не забезпечив явку у судове засідання уповноваженого представника, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду скарги.

Таким чином заявник та інші особи у судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу під час розгляду даної справи за скаргою на дії державного виконавця не здійснювався.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Законом України «Про виконавче провадження (стаття 1) виконавче провадження визначене як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) і являє собою сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одними із засад виконавчого провадження, котрі мають бути дотримані, є верховенство права та обовязковість виконання судового рішення (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону виконавчі листи, що видаються судами у визначених випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню.

У свою чергу, початок примусового виконання судового рішення та відповідний порядок прийняття виконавчого документа до виконання визначений статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлено, що 12.12.2018 року Сколівським районним судом Львівської області за заявою стягувача видано виконавчий лист у цивільній справі № 453/1596/16-ц (№ провадження 2/453/43/18) за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» та виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Обєднаної профспілкової організації Львівської дирекції залізничних перевезень, про зміну способу виконання та стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 додаткову одноразову грошову допомогу у звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків.

Відтак, виходячи з таких основних засад виконавчого провадження як верховенство вправа та обовязковості виконання остаточного судового рішення, беручи до уваги положення ст. ст. 1-3 Закону України «Про виконавче провадження» у поєднанні із відповідними нормами Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також враховуючи ту обставину, що має місце видача Сколівським районним судом Львівської області у визначеному Законом порядку виконавчого документа на підставі судового рішення, суд переконаний, що примусове виконання такого виконавчого документу є необхідним.

При цьому, суд виходить також із розяснень, котрі надані Конституційним Судом України у рішенні від 13.12.2012 року у справі № 18-рп/2012 (пункт 2 мотивувальної частини рішення), за змістом яких виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Крім того, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Янголенко проти України», no. 14077/05 від 10.12.2009 року та «Глоба проти України», no. 15729/07 від 05.07.2012 року визначено, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес. Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, держава не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Як встановлено судом, вказаний вище виконавчий документ у формі виконавчого листа був скерований заявником (стягувачем) у Печерський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві за місцезнаходженням юридичної особи-боржника ПАТ «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, буд. 5), для його виконання. Саме у такий спосіб заявник, з метою остаточного завершення реалізації свого права на судовий захист і виконання судового рішення як невід'ємної складової частини такого права, вирішив діяти у даному, конкретному випадку, що є у повній мірі виправданим. При цьому, поданий виконавчий документ відповідав встановленим щодо нього вимогам, котрі визначені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а самим стягувачем було виконано усі передбачені статтею 26 вказаного Закону дії, необхідні для початку примусового виконання судового рішення, зокрема подано заяву про примусове виконання рішення, оригінал виконавчого листа, картку реквізитів платіжної картки ОСОБА_1, що можуть сприяти примусовому виконанню рішення тощо.

За таких встановлених судом обставин у державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2, не було обєктивних підстав для повернення поданого заявником (стягувачем) виконавчого документу без прийняття його до виконання, а вчинивши 20.12.2018 року відповідні дії у формі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та повернення виконавчого листа поштою супровідними листами від 20.12.2018 року, державний виконавець Коваль Л.І. діяв неправомірно, передчасно дійшовши висновку про те, що у виконавчому документі відсутні заходи примусового виконання рішення. Суд переконаний, що не зазначення конкретної суми стягнення у виконавчому листі, при умові зазначення у ньому розміру двох середньомісячних заробітків, не є перешкодою для виконання судового рішення і таке рішення може бути виконаним у повній мірі.

Крім того, зазначені вище дії державного виконавця Коваль Л.І. з приводу передчасного та безпідставного повернення виконавчого документу стягувачу ОСОБА_1 унеможливлюють виконання згаданого вище судового рішення і, як наслідок, є ризик, що таке може бути невиконаним на шкоду останньому, що є неприпустимим.

Відтак, подану скаргу суд вважає у повній мірі обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця, усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 247, 260-262, 450-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу виконавчого листа № 453/1596/16-ц, виданого 12.12.2018 року Сколівським районним судом Львівської області.

Зобовязати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2, або іншу посадову особу Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, вирішити питання про відкриття виконавчого провадження у порядку та строки, визначені статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення на підставі виконавчого документу виконавчого листа у справі № 453/1596/16-ц (провадження № 2/453/43/18), виданого 12.12.2018 року Сколівським районним судом Львівської області.

Розяснити Печерському районному відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про обовязок повідомити суд і заявника про виконання даної ухвали не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Суддя В.Я. Микитин