Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 367/3877/15-ц

провадження № 61-36219св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України,

відповідачі: Гостомельська селищна рада Київської області, ОСОБА_1 ,

третя особа: комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року у складі судді Карабаза Н. Ф. та постанову апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У червні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Гостомельської селищної ради Київської області (далі - Гостомельська селищна рада; селищна рада), ОСОБА_1 , третя особа - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» (далі - КП «Святошинське лісопаркове господарство»), про визнання незаконним рішення ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що відповідно до рішення Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 30 жовтня 2010 року.

Прокурор вважав, що рішення селищної ради та державний акт на право власності на земельну ділянку видані з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки рада розпорядилась земельною ділянкою, розташованою за межами населеного пункту смт Гостомель Київської області, право розпорядження якою віднесено до відповідного органу виконавчої влади згідно з пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Зазначену земельну ділянку надано у власність ОСОБА_1 без припинення права постійного користування нею КП «Святошинське лісопаркове господарство».

Крім того, спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» (далі - парк «Голосіївський») та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

На підставі наведеного просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_1 , витребувати з володіння відповідача на користь держави в особі Кабінету Міністрів України спірну земельну ділянку вартістю 20 944 грн 50 коп.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року, у задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України відмовлено.

Суди зробили висновки про те, що на момент прийняття оспореного рішення селищної ради земельна ділянка перебувала у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство» та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування розташована у кварталі № 12 Київського лісництва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14 167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України, у зв`язку з чим надання спірної земельної ділянки у власність відповідачу є незаконним.

Проте врахувавши заяву відповідачів про пропуск позовної давності, суди відмовили у задоволенні позову на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не з`ясував, коли саме Кабінет Міністрів України довідався або міг довідатися про порушення його права та чи є в нього поважні причини для його поновлення. Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Верховний Суд вказав, що апеляційний суд фактично наділив прокурора статусом самостійного позивача та дійшов передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з дня прийняття Гостомельською селищною радою Київської області рішення від 11 березня 2010 року, що не відповідає вимогам частини першої статті 261 ЦК України про початок перебігу строку позовної давності з часу, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України з інших підстав (за необґрунтованістю).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що прокурор не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують факт незаконної передачі земельної ділянки у власність фізичної особи, внаслідок чого було порушено права саме Кабінету Міністрів України.

Апеляційний суд вказав, що спірна земельна ділянка у власність ОСОБА_1 виділена 11 березня 2010 року, тоді як межі парку «Голосіївський» розширено у травні 2014 року, у зв`язку з чим посилання прокурора на виділення ділянки за рахунок території парку «Голосіївський» є безпідставними.

Короткий зміст касаційної скарги

У червні 2018 року до суду касаційної інстанції від заступника прокурора Київської області надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення статей 132, 133 Конституції України, статей 83, 173, 174 пункту 12 Перехідних положень ЗК України, Закону України «Про адміністративно-територіальний устрій» та помилково ототожнив поняття «адміністративні межі селищної ради» та «межі населеного пункту».

Вважає необґрунтованим висновок апеляційного суду про те, що спірна земельна ділянка відноситься до меж населеного пункту, оскільки з урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» дана земельна ділянка розташована у кварталі № 12 Київського лісництва, була і залишається землями лісогосподарського призначення державної форми власності незалежно від наявності чи відсутності у КП «Святошинське лісопаркове господарство» речового права на неї, у зв`язку з її розташуванням за межами населеного пункту.

Прокурор не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, оскільки про порушення права йому стало відомо у травні 2014 року під час проведення перевірки законності розпорядження лісом на території Гостомельської селищної ради.

Крім того, місцевий суд застосував наслідки спливу позовної давності, не надавши належної оцінки тому факту, що позов Кабінету Міністрів України, який має відповідне речове право на спірну земельну ділянку, підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову протягом усього часу наявності в особи титулу власника.

Обставини справи

Суди встановили, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення 30 жовтня 2010 року на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1 .

Спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту смт Гостомель Київської області і відноситься до земель лісогосподарського призначення, що підтверджується наданими позивачем планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, якими є планшети № № 1 та 4, карта-схема поділу лісів за категоріями Святошинського лісопаркового господарства, викопіювання з проєкту формування і встановлення меж Гостомельської селищної ради Київської області.

На момент передачі спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва.

Згідно з указом Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Відповідно до вказаного указу Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проєкту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

На запит прокуратури Київської області Управління Держземагенства у місті Ірпінь Київської області повідомило, що в зв`язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», Управління немає можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку «Голосіївський» (в тому числі спірної земельної ділянки).

У відповіді КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року вказано, що відповідно до статуту підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території.

Відповідно до постанови заступника прокурора Київської області про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 61 вирішено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована на території об`єкту парку «Голосїївський» та незаконно вибула із власності держави в особі Кабінету Міністрів України, у зв`язку з чим просив витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 122 ЗК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 31 ЛК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

За змістом статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) міститься висновок про те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Тому суди, застосовуючи критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями вказаної статті, повинні, зокрема, оцінити пропорційність такого втручання.

При відмові у задоволенні позову апеляційний суд виходив із того, що спірна земельна ділянка у власність ОСОБА_1 виділена 11 березня 2010 року, тоді як межі парку «Голосіївський» було розширено у травні 2014 року, у зв`язку з чим посилання прокурора на виділення ділянки за рахунок території парку «Голосіївський» є необґрунтованими.

Колегія не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з таких підстав.

У листі КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року вказано, що згідно зі статутом підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року, підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території.

Разом із тим апеляційний суд не дослідив питання, чи розширення території парку «Голосіївський», визначене Указом Президента України від 01 травня 2014 року № 446/204 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», передбачено за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», чи за рахунок земель держави в особі Кабінету Міністрів України; чи співпадає територія Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», визначена Указом Президента України, із територією, яка перебувала у користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство»; не перевірив, у чиєму розпорядженні перебувала спірна земельна ділянка до моменту передачі у приватну власність, чи дійсно КП «Святошинське лісопаркове господарство» було постійним користувачем цієї земельної ділянки та чи вилучалася вона з постійного користування вказаного господарства.

Апеляційний суд не врахував, що відповідно до рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих від 22 липня 1967 року № 566 в межі селища Гостомель включено село Мостище (територія сучасних вулиць Київської і Щорса). Згідно з рішенням Київської обласної ради депутатів трудящих від 28 жовтня 1968 року № 791 «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області» було затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом з адміністративними межами селища Гостомель, яке входило до складу міста Ірпінь. Зазначені рішення не скасовані та є чинними.

Апеляційний суд не перевірив, чи знаходилася спірна земельна ділянка на момент передачі у власність ОСОБА_1 у межах населеного пункту селища Гостомель.

За таких обставин апеляційний суд фактично не з`ясував, чи порушені права держави в особі саме Кабінету Міністрів України оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування та видачею на його підставі державного акта на право власності на цю земельну ділянку, а також її подальшим відчуженням.

Висновок за наслідками розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення апеляційного суду - скасуванню з переданням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави Україна в особі Кабінету Міністрів України задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. І. Крат Н. О. Антоненко В. І. Журавель Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук