Справа № 708/1400/19
Номер провадження № 4-с/708/5/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі :

головуючої - судді Івахненко О.Г.

при секретарі - Тендітній Л.В.,

з участю:

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Чигиринського РВ ДВС - Зацеркляної Ю.О.,

заінтересованої особи (стягувача) - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чигирині скаргу ОСОБА_3 на неправомірні дії та рішення державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій та рішень начальника Чигиринського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Карпичевої Т.В. у виконавчому провадженні ВП № 26530469 щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах № 5044 від 01.06.2019 року та визнання його незаконним, визнання дій державного виконавця Зацеркляної Ю.О. у виконавчому провадженні ВП № 26530469 щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах № 9777 від 12.11.2019 року та визнання його незаконним, а також щодо винесення постанов від 14.06.2019 року про встановлення тимчасових обмежень боржника та про арешт коштів та майна боржника, зазначивши, що відповідно до рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 29.04.2011 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 квітня 2011 року і до його повноліття.

01.06.2019 року начальником відділу ДВС проведено розрахунок заборгованості по аліментах, відповідно до якого сума боргу станом на 01.06.2019 року становила 93348,00 грн., який не був йому направлений у відповідності до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Але ні розрахунок боргу, ні постанова про відкриття виконавчого провадження йому не направлялися, а про їх існування він дізнався лише 13.11.2019 року, після звернення до ДВС його представника з відповідною заявою. При цьому йому стало відомо, що державним виконавцем відділу ДВС Зацеркляною Ю.О. на основі поданих ним документів 18.11.2019 року здійснено новий розрахунок заборгованості по аліментах, де сума боргу становить 85197,40 грн., і йому незрозуміло чому ці два розрахунки заборгованості по аліментах суперечать один одному і на підставі яких даних проводились розрахунки. А тому вважає, що державний виконавець помилково провела перерахунок заборгованості та не врахувала вимоги ч. 2 ст. 195 СК України, відповідно до якої розмір аліментів визначається виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.Незважаючи на те, що розрахунок заборгованості проведено 18.11.2019 року, 14.06.2019 року державним виконавцем було винесено постанови щодо встановлення тимчасових обмежень боржника та про арешт коштів та майна боржника, які теж є незаконними.

З урахуванням цього просить суд визнати дії начальника відділу ДВС Карпичевої Т.В. та державного виконавця відділу ДВС Зацеркляної Ю.О. щодо складання розрахунків заборгованості № 5044 від 01.06.2019 року та № 9777 від 12.11.2019 року неправомірними, визнати незаконним зазначені розрахунки заборгованості по аліментах, визнати неправомірними дії начальника ДВС Карпичевої Т.В. щодо винесення постанов у виконавчому провадженні ВП № 26530469 від 14.06.2019 року про встановлення тимчасових обмежень боржника та про арешт коштів і майна боржника.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримала скаргу та прохала її задовольнити з викладених в ній підстав, зазначивши, зокрема, що державним виконавцем були вчинені протиправні дії при нарахуванні заявнику всупереч вимогам ст., ст.184, 195 СК України заборгованості по аліментах в сумі 85197,40 гривень.

Представник Чигиринського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області у судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги у повному обсязі зазначивши, що на виконанні у їх відділі з 17.05.2011 року перебуває виконавче провадження № 26530469 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , до досягнення останнім повноліття.

Постанова про відкриття виконавчого провадження було направлено сторонам для відома наступного дня після її винесення за адресами, зазначеними у виконавчому листі. Стягувач аліментів 06.06.2019 року звернулася до відділу ДВС із заявами про видачу довідки розрахунку про розмір сплачених аліментів та про розмір заборгованості за аліментами, оскільки боржник ухилявся від сплати аліментів.

З урахуванням того, що боржником в межах виконавчого провадження не надано будь-яких документів щодо отримуваних доходів, то сума аліментів, що підлягала стягненню розраховувалась виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Так, за період з 21.04.2011 року по 01.06.2019 року згідно даних розрахунку № 5049 від 01.06.2019 року заборгованість склала 93348,00 грн. На підставі цього та у відповідності з вимогами ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 14.06.2019 року винесено постанови про встановлення щодо боржника тимчасових обмежень, про арешт коштів та про арешт майна боржника.

При цьому, заявник у своїй скарзі посилався на те, що йому не було відомо про виконавче провадження відносно нього, а стало відомо лише 13.11.2019 року, що не відповідає дійсності, оскільки на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, яке фактично завершено 04.12.2012 року у зв`язку зі стягненням з боржника у повному обсязі суми, визначеної виконавчим документом, та перерахування її на користь стягувача.

Також, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження щодо стягнення з боржника в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів судового збору в розмірі 51,00 грн., яке фактично завершене 08.09.2011 року у зв`язку з виконанням, та виконавче провадження щодо стягнення з останнього витрат на ІТЗ в розмірі 120,00 грн., яке фактично завершено 08.09.2011 року.

Також на спростування необізнаності заявника про існування виконавчого провадження щодо стягнення аліментів зазначає, що 14.08.2019 року заявник звертався до відділу ДВС про долучення до матеріалів виконавчого провадження товарних чеків за період з 2011 року по 2019 рік, в яких зазначається про купівлю особистих речей для сина, на що він 19.08.2019 року отримав відповідь № 6904 про неможливість приєднання даних чеків та проведення перерахунку з аліментів та вказано, що всі спори щодо розміру аліментів вирішуються в судовому порядку, що свідчить про те, що заявнику було відомо про стягнення з нього аліментів з 2011 року. Довідка-розрахунок та постанови державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень, арешт коштів і майна боржника, виклик державного виконавця направлені ОСОБА_3 рекомендованим листом 25.06.2019 року, отримано особисто 27.06.2019 року о 20:00 год., до того ж факт їх отримання підтверджується також заявою адвоката Чубина О.М. про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, заява ОСОБА_3 про перерахунок боргу, декларація про доходи та майно боржника, заява боржника про отримання довідки-розрахунку заборгованості від 22.08.2019 року, яка отримана ним особисто під підпис 22.09.2019 року. Щодо різних даних в довідках-розрахунках заборгованості, то в довідці від 01.06.2019 року розрахунок боргу проводився на підставі інформації про середню заробітну плату працівника для даної місцевості у зв`язку з відсутністю даних про наявність у боржника доходів, а після отримання даних про доходи боржника 21.08.2019 року було виконано новий розрахунок, що призвело до зміни розміру нарахувань.

З урахуванням цього, вважаючи дану скаргу необґрунтованою, просить відмовити в її задоволенні. Крім того, зазначила, що беручи до уваги те, що боржнику було відомо про наявність у нього заборгованості по аліментах та про встановлення відносно нього тимчасових обмежень, заявник пропустив десятиденний строк звернення до суду з вказаною скаргою.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги за її безпідставністю.

Вислухавши представника заявника, заінтересованих оссіб, дослідивши матеріали скарги та виконавче провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як визначено ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Крім того, необхідно звернути увагу, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Як зазначено в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 року, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Так, на виконання виконавчого листа від 13.05.2011 року на підставі рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 29.04.2011 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 квітня 2011 року і до його повноліття (а.с. 17-18, 23).

17.05.2011 року на виконання виконавчого листа було відкрито виконавче провадження, про що свідчить відповідна постанова державного виконавця № 26530469 (а.с. 19).

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, виходячи з правил Закону України «Про виконавче провадження», відповідних норм сімейного законодавства, а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому суд не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Порядок стягнення аліментів передбачено вимогами ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно до ч. 3 даної статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У відповідності до п. 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 Сімейного кодексу України. Якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, то виконавець перевіряє майновий стан боржника з одночасним накладенням арешту на майно боржника, вносить до автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про заборгованість боржника та надсилає стягувачу письмове роз`яснення про право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах № 5049 від 01.06.2019 року, проведеного відділом ДВС Чигиринського районного управління юстиції, станом на 01.06.2019 року заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 по аліментах складала 93348,00 грн. (а.с.24), яка нарахована у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Крім того, на підставі вище зазначеного розрахунку заборгованості начальником відділу ДВС Карпичевою Т.В. в рамках виконавчого провадження ВП № .06.2019 року винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання та винесено постанови про арешт коштів і майна боржника (а.с. 43-48).

Вказаний розрахунок заборгованості та постанови про встановлення тимчасових обмежень і арешт коштів та майна боржника було направлено боржнику рекомендованим листом 25.06.2019 року, яке отримано останнім 27.06.2019 року о 20:00 год., що підтверджується даними роздруківки ПАТ Укрпошти та спростовує доводи заявника і його представника по те, що йому було невідомо до 13.11.2019 року про встановленні щодо нього обмеження та про існування рішення про стягнення з нього аліментів.

Вище зазначене спростовується і даними виконавчих проваджень ВП-спецрозділ щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в межах суми платежу за один місяць, яке фактично завершено 04.12.2012 року у зв`язку зі стягненням з боржника у повному обсязі суми, визначеної виконавчим документом, та перерахування її на користь стягувача; щодо стягнення з боржника судового збору в розмірі 51,00 грн. в рамках розгляду цивільної справи про стягнення аліментів, яке фактично завершене 08.09.2011 року у зв`язку з виконанням, та виконавче провадження щодо стягнення з останнього витрат на ІТЗ в розмірі 120,00 грн. в рамках розгляду цивільної справи про стягнення аліментів, яке фактично завершено 08.09.2011 року у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Як встановлено судом і не спростовано представником заявника, після отримання від ОСОБА_3 12.08.2019 року заяви про перерахунок заборгованості на підставі довідки ПФУ «Індивідуальні відомості про застраховану особу» форми ОК-7 від 12.08.2019 року за період з 01.01.2011 року по 01.01.2017 року державним виконавцем відділу ДВС Зацеркляною Ю.О. було проведено перерахунок заборгованості по аліментах, з урахуванням даних про доходи боржника, внаслідок чого дохід боржника в розмірі середньої заробітної плати працівника даної місцевості замінено на дохід, що вказаний в довідці ПФУ форми ОК-7, було що було відображено у довідці-розрахунку № 9777 від 12.11.2019 року, яку отримано заявником, та відповідно до якої станом на 01.06.2019 року заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 по аліментах складає 85197,40 грн.

Тобто, в довідці від 01.06.2019 року розрахунок боргу проводився на підставі інформації про середню заробітну плату працівника для даної місцевості у зв`язку з відсутністю даних про наявність у боржника доходів, а після отримання даних про доходи боржника було виконано новий розрахунок, що призвело до зміни розміру нарахувань.

Цим пояснюється різниця в сумах заборгованості по аліментах, які обраховано державним виконавцем, виходячи з наявних даних про дохід боржника, а тому суд не вбачає порушень державного виконавця під час проведення такого обрахунку.

За змістом ч. 3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Проаналізувавши надані сторонами докази, керуючись вищенаведеним законодавством щодо регулювання порядку виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 в цій частині вимог, оскільки судом встановлено, що і начальник Чигиринського районного відділу ДВС Карпичева Т.В., і державний виконавець під час проведення розрахунків заборгованості ОСОБА_5 під час проведення розрахунків заборгованості діяли в межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Окрім цього, суд не бере до уваги надані заявником товарні чеки за період з 2011 року по 2019 рік, в яких зазначається про купівлю особистих речей для сина, оскільки спори щодо розміру аліментів вирішуються в судовому порядку шляхом подання відповідного позову, а тому заявник не позбавлений права у випадку незгоди з сумою заборгованості звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогою про визначення судом суми боргу, що узгоджується з вимогами ч.3 ст.195 СК України, де визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Виходячи з того, що розрахунки розміру заборгованості по аліментах ОСОБА_3 проведені згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, то й постанови про встановлення тимчасових обмежень боржника та постанови про арешт коштів і майна боржника від 14.06.2019 року, прийняті начальником відділу ДВС Карпичевою Т.В. у виконання вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та в спосіб, встановлений законом.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.1 ч.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, суд констатує, що винесення 14.06.2019 року начальником відділу ДВС Карпичевою Т.В. постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання та постанов про арешт коштів і майна боржника було втручанням держави у право ОСОБА_3 на мирне володіння його майном. Водночас, таке втручання було не тільки виправданим, але й конче необхідним, оскільки воно здійснювалось виключно з метою виконання рішення суду та забезпечення утримання дитини, що, в свою чергу, ґрунтується на суворому дотриманні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не порушує ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції. Суд вважає, що наведені обставини є додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови у задоволенні скарги.

При цьому, суд не вбачає порушення матеріальних прав скаржника та неправомірності дій державного виконавця, оскільки з часу відкриття виконавчого провадження заявник, якому, як встановлено судом, було достеменно відомо про стягнення з нього аліментів на утримання сина, жодного разу не звертався до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця в рамках даного виконавчого провадження чи з позовом про оспорювання розміру аліментів, у зв`язку з чим скарга не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на неправомірні дії та рішення державного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя О.Г. Івахненко