ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року

м.Суми

Справа №577/4694/18

Номер провадження 22-ц/816/323/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Конотопський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

третя особа - Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2018 року у складі судді Кравченка В.О., постановлену у м. Конотоп,

в с т а н о в и в :

У жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила зняти арешт з нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за реєстраційним номером обтяження 9106587 від 30 вересня 2009 року, який був накладений відділом державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції на підставі виконавчого листа № 2-947 від 09 червня 2009 року Конотопського міськрайонного суду.

Свої вимоги мотивувала тим, що 18 вересня 2009 року вона придбала вказану квартиру в ОСОБА_2, яку у вересні 2018 року вирішила продати. Однак, як ясувалось, відділом державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції у 2009 році було накладено арешт на квартиру в рамках виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_2 На звернення позивача, відділом ДВС було повідомлено про неможливість зняття такого арешту, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, третя особа - ЦНАП Конотопської міської ради, про зняття арешту з майна. Зобов'язано Конотопське управління Державної казначейської служби України повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про підсудність спору до адміністративного судочинства, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються захисту права власності позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем та третьою особою не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 вересня 2009 року ОСОБА_1 купила в ОСОБА_2 двокімнатну квартиру загальною площею 41,8 кв м, житловою площею 25,8 кв м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-17).

За повідомленням Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 14 вересня 2018 року, наданим на звернення ОСОБА_1 (а.с. 18), у відділі на виконанні перебували виконавчі документи № 2-947, видані Конотопським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 15 грн ІТЗ та 25,50 грн державного мита.

10 липня 2007 року та 15 жовтня 2009 року були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження , якими накладено арешт на майно боржника.

В подальшому відділом ДВС вищезазначений виконавчий документ був направлений за належністю до іншого відділу ДВС, що не передбачало зняття арешту, відповідно до норм чинного на той час законодавства.

Також у листі повідомлено про неможливість зняття арешту майна відділом ДВС.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 08 жовтня 2018 року на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1, накладено арешт, що зареєстрований 30 вересня 2009 року (а.с. 20-21).

Закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що заявлений позивачем спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки арешт було накладено в рамках виконавчого провадження, у якому позивач не є стороною.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як встановлено, на час накладення арешту на квартиру - 30 вересня 2009 року, її власником вже була позивач у справі ОСОБА_1

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому стаття 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У пунктах 1, 2 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що: адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій

Відповідно до положень ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи, як правило, майнового інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі № 640/7794/16-ц.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про віднесення заявленого спору до юрисдикції адміністративних судів, оскільки позивач звернулася до суду за захистом свого цивільного права, а саме, права власності на майно, тому цей спір підвідомчий судам цивільної юрисдикції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 367- 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2018 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко