ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/760/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 331500000 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зацікавлена особа: ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заяви заявник посилалася на те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з малолітніми дітьми, донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та чоловіком ОСОБА_4

Вказує, що протягом року, а саме з жовтня 2018 року по жовтень 2019 року потерпає від домашнього насильства з боку заінтересованої особи, який веде себе агресивно, влаштовує за місцем їхнього спільного проживання скандали, ображає та принижує її в присутності їх малолітніх дітей, погрожує заявниці фізичною розправою та застосовує до неї фізичне насильство та погрози зі зброєю.

Така поведінка чоловіка ОСОБА_4 призвела до розпаду їх сім`ї та 25 жовтня 2019 року заявник подала в суд позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Зазначає, що 15 жовтня 2019 року ОСОБА_4 наніс заявнику легкі тілесні ушкодження, про що Черкаським ВП ГУНП в Черкаській області на підставі її заяви було внесено 23.10.2019 року відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0005832.

Крім того, мало місце застосування заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявника 15 жовтня 2019 року, зокрема останній вчиняв умисні дії психологічного характеру: висловлювання в її сторону нецензурною лайкою, погрози фізичною розправою.

Зазначає, що вона неодноразово зверталася до поліції за захистом від насильства з боку ОСОБА_4 , однак не отримала ефективного захисту.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_3 просила суд видати обмежувальний припис, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , малолітніми дітьми: донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме у будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , малолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити строк дії обмежувального припису 3 місяці.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що внесення відомостей до ЄРДР про правопорушення не є встановленим згідно КПК України фактом вчинення правопорушення. Отже, звернення заявниці є передчасним з огляду на наявні справи, про адміністративне правопорушення, рішення за яким не прийнято.

Також, враховуючи, що заявник просить винести обмежувальний припис у виді заборони перебувати у спільному місці проживання заявниці та дітей, однак враховуючи, що будинок, у якому проживають сторони є у їхній спільній власності, тому діючи в інтересах усіх власників будинку, суд не вправі обмежити право на проживання та право власності.

Судом в рішенні зауважено, що виниклий конфлікт між подружжям має вирішуватися у порядку, визначеному законом, а його недотримання одним із батьків таких дітей, не може оцінюватися як захід чинення домашнього насильства, й зважаючи на поведінку кожного із подружжя в умовах, коли ОСОБА_4 пропонує вести діалог зі спірних питань, а заявниця його уникає й розцінює, як втручання в особисте життя тощо, не може бути підставою для вжиття заходів обмежувального припису щодо ОСОБА_4 , зважаючи на спосіб захисту порушеного права, позбавлення права батька неповнолітніх дітей на спілкування з ними є порушення законного права батька на побачення та спілкування з ними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву в повному обсязі, заборонивши ОСОБА_4 : перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та перебувати в місці її з дітьми проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; стоком на 3 місяці наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 і місця праці постраждалої особи ОСОБА_1 Інститут пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля за адресою вул. Онопрієнка, 8; строком на три місяці наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання (за адресою: АДРЕСА_2 ), місця перебування (ДНЗ №39), і навчання (Черкаська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №11) неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Апеляційна скарга, крім доводів викладених у заяві, мотивована тим, що суд не прийняв до уваги той факт, що не дивлячись на заняття спортом заявником, травмування вона отримала саме під час нападу кривдника ОСОБА_4 і його матері. Все це відбувалось на очах дітей, отже відносно неї та дітей скоєно домашнє насильство, яке полягає у фізичному насиллі відносно неї (про що свідчить як протокол так і висновок судово-медичної експертизи), у психологічному насиллі відносно малолітніх дітей і неї, у економічному насиллі (адже кривдник забрав машину, яку подарував їй, не дає кошти на дітей і взагалі надмірно контролює кожний її крок, кожну копійку, не дає можливості відправити дитину на продовжений день, не дає дітям розвитку, пригнічує їх, має маніакальну схильність до переслідування), кривдник робить їх з дітьми життя нестерпним. Вказує, що діти його бояться, бачити не хочуть, про що свідчить аудіо та відеозаписи, не взяті першою інстанцією до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказав на те, що звертаючись до суду з вимогою про видачу обмежувального припису, заявник на підтвердження викладених в заяві фактів не надала належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Так само доводи апеляційної скарги не відповідають обставинам справи та не спростовують висновків рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.10.2019 року. Зазначає, що всі звернення заявниці є надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження в подальшому, та не відповідають дійсності, відсутні судові рішення, які набрали законної сили про визнання винуватим у вчиненні вищенаведених дій, не доведено належними засобами доказування, що заінтересована особа є кривдником щодо заявниці.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як видно із прохальної частини апеляційної скарги, заявник значно збільшила позовні вимоги, які в силу частини 6 ст. 367 ЦПК України, судом апеляційної інстанції розгляду не підлягають, оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 23.12.2006 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Наразі в суді першої інстанції перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами.

Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 вказувала на те, що протягом року, а саме з жовтня 2018 року по жовтень 2019 року потерпає від домашнього насильства з боку заінтересованої особи, який веде себе агресивно, влаштовує за місцем їхнього спільного проживання скандали, ображає та принижує її в присутності їх малолітніх дітей погрожує заявниці фізичною розправою та застосовує до неї фізичне насильство та погрози зі зброєю.

На підтвердження вказаних доводів нею надано до суду протокол про адміністративне правопорушення серії ГР №255448 від 16.10.2019 року складений на ОСОБА_4 про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 ст. 173-2 КУпАП.

На час розгляду даної справи, як в суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції, судове рішення про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності винесено не було.

Крім того, відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань порушено кримінальне провадження 0005832 за заявою ОСОБА_1 , кваліфікованого за ч. 1 ст. 125 КК України, про те, що 15.10.2019 року близько 22 год. 15 хв. за адресою проживання м АДРЕСА_3 Черкаси, АДРЕСА_4 Клеменківський, 26 під час конфлікту з чоловіком та його матір`ю заявниці нанесені тілесні ушкодження, які згідно висновку спеціаліста СМЕ №02-01/1061 відносяться до категорії легких.

Відповідно до Висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №02-01/1061 від 17 жовтня 2019 року, під час проведення огляду на підставі самозвернення громадянки ОСОБА_1 виявлено: чотири синця лівого плеча, чотири синця правого плеча та синець лівого стегна. Вказані вище ушкодження виникли внаслідок дії тупих предметів, приблизно за три доби до проведення огляду на підставі самозвернення громадянки ОСОБА_1 , що підтверджується їх видом та морфологічними властивостями. Виявлені у гр. ОСОБА_1 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Відмічений сімейним лікарем діагноз «забій м`яких тканин шиї», не може бути підданий експертній оцінці з приводу встановлення характеру і ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки під час проведення огляду гр. ОСОБА_1 будь-яких об`єктивних ознак такого виду травматичних змін не виявлено.

Таким чином заявник ОСОБА_1 обґрунтовує подану заяву про видачу обмежувального припису вчиненням щодо неї та дітей з боку ОСОБА_4 фізичного, психологічного та економічного насильства.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

Колегія суддів звертає увагу, що складення протоколу про адміністративне правопорушення від 16.10.2019 року не свідчить про наявність складу адміністративного правопорушення - вчинення домашнього насильства, а тому не може бути належним доказом у цій справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи заявника, що зміна її та дітей місця проживання свідчить про вимушений захист себе та дітей від насильства з боку її чоловіка, оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що заявником змінено місце її проживання не з власної ініціативи.

Також колегія суддів приходить до переконання, що подання ОСОБА_4 позову про розірвання шлюбу, свідчить про відсутність у сторін наміру збереження сім`ї, чим спричинена й зміна місця проживання заявника - на окреме від ОСОБА_4 , та не може свідчити про вчинення ним насильства у сім`ї, умисного позбавлення житла тощо.

Суд апеляційної інстанцій відхиляє як доказ вчинення ОСОБА_4 насильства щодо заявника та їх малолітніх дітей доводи про наявність кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненнями заявника, оскільки наявність таких відомостей не є доказом вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Вказане також стосується і протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.10.2019 року, у якій ОСОБА_1 вказала на те, що 30.10.2019 року її чоловік вчиняв відносно неї дії морального, психологічного та фізичного характеру, які виражались у штовханні, застосуванні фізичної сили, намаганні забрати дитину.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_4 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи та дітей, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Судді: