Провадження № 2/127/2832/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в липні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2004 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 .

На протязі сімейного життя між ними позивачем та відповідачем виникали постійно непорозуміння через різні інтереси, уподобання. Вони перестали розуміти один одного, кожен з них жив своїм життям.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2018 року шлюб між ними був розірваний.

Після розірвання шлюбу дочка ОСОБА_3 , якій на той час виповнилося 13 років залишилась проживати з батьком, оскільки її мати не бажала забрати до себе дочку. З травня 2017 року донька проживає з батьком.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2018 року з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі ј частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття.

Позивач зазначає, що з часу залишення дитини в травні 2017 року, відповідач виховання дитини не займалася, життям дитини не цікавилася, не намагалася налагодити відношення з дитиною.

Також позивач в червні 2018 року звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , але рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2019 року позивачу було відмовлено в задоволенні позову.

Відповідно до акту № 11030, складеного ТОВ «ЖЕО» від 15.05.2019 року, дочка ОСОБА_3 проживає разом із позивачем в квартирі його батьків, за адресою: АДРЕСА_1 .

Дитина є фізично здоровою,відповідач на протязі року станом здоров`я дитини не цікавиться. Остання навчається у КЗ «Навчально - виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія № 30 ім. Тараса Шевченка Вінницької міської ради». В 2019 році ОСОБА_3 закінчила 8 клас на «відмінно».

Відповідно до довідки навчального закладу від 20.05.2019 року за № 283, активним учасником шкільного життя ОСОБА_3 , є її батько.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Байдак В.П. просили позов задовольнити.

Відповідача ОСОБА_2 та її представник адвокат Тетева-Родюк І.О. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, надавши суду відзив на позов, який мотивований тим, що з червня 2004 року по квітень 2018 року вона перебувала з позивачем у шлюбі. Сімейне життя було складним, так як з ними жила мати позивача ОСОБА_5 , яка доглядала дочку. Коли дочці виповнилося три роки, відповідач вийшла на роботу, працювала в змінному режимі і також були нічні зміни. В травні 2017 році відповідач зазначає. Що вона не залишала дочку, а навпаки ОСОБА_1 разом із своєю матір`ю повикидав із шаф її особисті речі і наказали, що до вечора її в квартирі не було, тому вона і виїхала до свого брата, оскільки власного житла не мала.

Також в матеріалах справи є відповідь на відзив, в якому позивач просить позов задовольнити.

Представник орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просить суд при винесенні рішення по даній справі врахувати висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він сусід позивача і добре знає сім`ю Святих, останнім часом сторони разом не мешкають. ОСОБА_2 свідок бачив декілька років тому. Свідок спостерігав коли одного разу ОСОБА_2 складала свої речі в автомобіль і було зрозуміло, що вона виїздить з квартири. Зі слів позивача свідку стало відомо про те, що ОСОБА_2 виїхала з квартири, тому що подружжя посварилось. Дочка ОСОБА_3 мешкає з батьком.

Свідок ОСОБА_3 , яка являється дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в судовому засіданні категорично наполягала на тому, щоб її матір ОСОБА_2 позбавили батьківських прав. На даний час вона мешкає разом із батьком, бабусею. Мати мешкає окремо. Коли мати проживала разом постійно були скандали і одного дня вона зібрала свої речі і пішла, батько її не виганяв. ОСОБА_3 просила, щоб мати повернулась, проте вона не захотіла. В помешканні, де зараз проживає ОСОБА_2 , дочка не була, відповідала лише на короткочасні телефоні дзвінки від матері. В день народження в 2019 року мати відправила ОСОБА_3 посилку, однак остання відмовилася її взяти, і повідомила, що найкращий подарунок її народження буде, те що її позбавлять батьківських прав відносно неї. Дочка ОСОБА_3 хоче позбавити матір батьківських прав із тієї причини, щоб жити спокійно, щоб мати їй не телефонувала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.11.2004 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В травні 2017 року у зв`язку з постійними конфліктами між сторонами та відповідача з свекрухою, ОСОБА_2 на їх вимогу змушена була залишити помешкання позивача і з того часу з сім`єю не проживає. Дочка залишилась проживати разом з позивачем, який дбає про її здоров`я, навчання та гармонійний розвиток.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття, починаючи з 29.05.2018 року. Вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до акту № 11030, складеного ТОВ «ЖЕО» від 15.05.2019 року, дочка ОСОБА_3 проживає разом із позивачем в квартирі його батьків, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом № 11031, складеного ТОВ «ЖЕО», без номера та дати, мати ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає.

Як вбачається з довідки КЗ «Навчально - виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія № 30 ім. Т. Шевченка Вінницької міської ради» № 283 від 20.05.2019 року активним учасником шкільного життя ОСОБА_3 є батько, він приділяє належну увагу вихованню доньки.

Відповідач з травня 2017 року з дочкою не проживає, її вихованням в тій мірі, доки сім`я не розпалась, не займається.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, дитину не відвідує та взагалі нею не цікавиться, суд не знайшов доведеними.

Відповідач просила дочку переїхати мешкати разом з матір`ю, але вона прийняла рішення залишитись мешкати разом з батьком та бабусею, посилаючись на те, що вона звикла до друзів, не хоче змінювати школу, їй комфортно і затишно мешкати в помешканні тата.

ОСОБА_2 зазнає душевних переживань у зв`язку із тим, що не може бачитись з дочкою, поспілкуватись з нею, погуляти на вихідні дні, придбати для неї одяг та інші речі, а заяви дочки про те, що мати її ніколи не любила і не приділяла уваги, та їй не потрібно такої матері завдають відповідачу нестерпного душевного болю і негативно вливають на стан її здоров`я, зважаючи на захворювання на цукровий діабет.

Протягом 13 років до вимушеного залишення місця проживання дочки та її батька-позивача в справі, матір займалась вихованням своєї дитини, утримувала її, піклувалась про гармонійний розвиток.

Такі факти підтверджені, зокрема, письмовими доказами: довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги від 01.08.2018 року, довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 23 Вінницької міської ради № 204 від 01.08.2018 року, довідкою КЗ «Навчально-виховний комплекс : загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - гімназія №30 імені Тараса Шевченка Вінницької міської ради» від 07.08.2018 року за № 368. Відповідач позитивно характеризується за місцем роботи в ПрАТ «Вінницька кондитерська фабрика».

Додатково суд зазначає, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача Органу опіки і піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено.

У висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 23.09.2019 року № 01-00011-47187, зазначено, що враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, керуючись ст.ст. 15, 19, 150, 164, 165, 171 СК України, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З висновку вбачається, що мати дитини ОСОБА_2 на засіданні комісії повідомила, що разом з донькою вона проживала до травня 2017 року, належно виховувала та доглядала за дитиною.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні факт навмисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо дитини ОСОБА_3 та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Відмовляючи в задоволенні даного позову, суд приймає до уваги висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 23.09.2019 року № 01-00011-47187, що відповідач бажає брати участь у її вихованні, сплачує аліменти на її утримання, цікавиться життям дитини, вона їй не байдужа.

Позивач в судовому засіданні не обґрунтував в чому саме полягає необхідність позбавити відповідача батьківських прав без права на реабілітацію відповідача перед дочкою і в чому будуть порушуватись інтереси дитини у разі збереження у матері прав на її рідну дитину.

Вирішуючи справу та керуючись найвищими інтересами дитини, зокрема і її інтересів як майбутньої матері, суд вважає законним, обґрунтованим і справедливим рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 164-167 СК України, ст.ст. 12, 13, 89, 141 259, 223, 263-265, 273, 289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Судові витрати залишити без відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради, місцезнаходження: вул. Соборна, 50, м. Вінниця.

Суддя