КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача Кирийчук І .М. ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Голосїівського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за Кредитним договором № 182#6 від 01.03.2013 року у розмірі 240 144,69 грн., з яких: 50 668,66 грн. - заборгованість за кредитом; 50 387,65 грн. - проценти за користування за кредитом; 89 051,42 грн. - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 50 036,96 грн. - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 01.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанк Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 182#6, за умовами якого банк надав, а відповідача отримав кредитні кошти на поточні потреби (надалі - кредит) у загальній сумі 53 000,00 грн. під 33 % річних зі строком повернення до 31.10.2018 року.

При цьому, як обумовлено сторонами у п. 8 Кредитного договору, позичальник зобов`язався щомісячно 01 числа, яка є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтентними платежами в сумі не менше 1 828,54 грн.

Разом з тим, вказував, що в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та станом на 01.03.2017 року мав заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 240 144,69 грн., з яких: 50 668,66 грн. - заборгованість за кредитом; 50 387,65 грн. - проценти за користування кредитом; 89 051,42 грн. - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 50 036,96 грн. - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

За вказаних обставин, а також зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Заочним рішенням Голосїівського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором № 182#6 від 01.11.2013 року у розмірі 240 144,69 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 50 668,66 грн.; проценти за користування кредитом - 50 387,65 грн., пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 89 051,42 грн., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 50 036,96 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 33-35).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.08.2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.08.2019 року залишено без задоволення (а.с. 66-67).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині порушення судом норм процесуального права вказує, що розгляд справи було проведено за відсутністю будь-яких доказів, які б підтверджували його обізнаність про дату, час та місце проведення судового засідання.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього проценти за кредитним договором, оскільки, враховуючи направлення йому позивачем у серпні 2014 року вимоги про дострокове повернення кредиту, останній змінив умови основного зобов`язання щодо строку повернення кредиту, та, як наслідок, втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами.

Крім того, зазначає, що, зважаючи на суму заборгованості за кредитом, розмір стягнутої з нього неустойки є явно завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості (а.с. 70-74).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.10.2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених судом недоліків апеляційної скарги (а.с. 86, 87).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.10.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 105, 106).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.10.2019 року справу призначено до розгляду (а.с. 111).

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване заочне рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконуються його зобов`язання за кредитним договором № 182#6 від 01.03.2013 року, у зв`язку з чим станом на 01.03.2017 року він має перед ПАТ «Сбербанк» заборгованість у розмірі 240 144 грн. 69 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 50 668 грн. 66 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 50 387 грн. 65 коп., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 89 051 грн. 42 коп., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 50 036 грн. 96 коп.

При цьому, при вирішенні питання щодо заочного розгляду справи суд першої інстанції керувався тим, що відповідач належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки.

Разом з тим, з таким висновком суду першої інстанції щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду даної справи колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

У п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час вирішення справи судом першої інстанції) судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки - повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом із копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Крім того, ч. 1 ст. 76 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час вирішення спору судом передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, направлена відповідачу судова повістка про виклик у судове засідання на 05.07.2017 року на 09 год. 30 хв. була повернута до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що розглянувши справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні докази повідомлення належним чином про дату, час і місце розгляду справи, суд першої інстанції порушив його право на участь у судовому розгляді, не забезпечив можливості обґрунтувати свої заперечення щодо позову і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

В свою чергу, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанк Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 182#6, за умовами якого банк надав, а відповідача отримав кредитні кошти на поточні потреби (надалі - кредит) у загальній сумі 53 000,00 грн. під 33 % річних зі строком повернення до 31.10.2018 року.

При цьому, як обумовлено сторонами у п. 8 Кредитного договору, позичальник зобов`язався щомісячно 01 числа, яка є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтентними платежами в сумі не менше 1 828,54 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи в їх сукупності вбачається, що, незважаючи на повне виконання банком своїх зобов`язань перед відповідачем щодо надання кредитних коштів в обумовленому договором розмірі, останній, в порушення взятих на себе зобов`язань, кредитні кошти перестав повертати.

Звертаючись до суду, позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилався на те, що станом на 01.03.2017 року він має перед ПАТ «Сбербанк» заборгованість у розмірі 240 144 грн. 69 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 50 668 грн. 66 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 50 387 грн. 65 коп., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 89 051 грн. 42 коп., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 50 036 грн. 96 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, ст. 530 ЦК України визначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, у відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто, зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки тощо.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с. 5), відповідач має перед банком заборгованість за кредитом у розмірі 50 668,66 грн. Доказів, які б спростовували вищевказані встановлені обставини, відповідачем надано не було.

Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що на утриманні відповідача знаходиться малолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішень Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2018 року та від 06.09.2018 року у справах № 761/1305/18 та № 761/11827/18 відповідно шлюб між відповідачем та батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_6 було розірвано, а з останнього на користь відповідача - стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Також, як пояснила відповідач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, її колишній чоловік аліменти на утримання дитини не сплачує, у зв`язку з чим вона має самостійно утримувати їх спільного сина.

На підставі викладеного, враховуючи вище встановлені обставини, а також те, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати заборгованості по кредиту значно перевищує розмір збитків позивача, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 50 668,66 грн. та пеня за прострочення повернення вказаної заборгованості, розмір якої суд апеляційної інстанції зменшує з 89 051,42 грн. до 25 000,00 грн.

В свою чергу, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування кредитом та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, слід зазначити наступне.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п.8.1 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно 01 числа, яка є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтентними платежами в сумі не менше 1 828,54 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Разом з тим, згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, сторонами у п.п. а, б, в п. 8.3 Кредитного договору було узгоджено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором у разі затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена цим Договором, та/або процентів, нарахованим за користування Кредитом або; перевищення повною суми заборгованості за Кредитом суми Кредиту, який підлягав поверненню, більш як на 10 (десять) відсотків або; несплати клієнтом більш однієї виплати з повернення Кредиту та/або процентів, що перевищує п`ять відсотків від суми Кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, банк скористався наданим йому законом та договором правом вимагати дострокового повернення повної суми заборгованості та 05.08.2014 року звернувся до відповідача з відповідним повідомленням, в якому вимагав достроково повернути у строк не пізніше 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги повну суму заборгованості за договором, яка станом на 04.08.2014 року у загальному розмірі становила 55 132,14 грн.

Вказана вимога не була вручена відповідачу та була повернута на адресу позивача з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Однак, незважаючи на те, що вказану вимогу відповідач не отримав, колегія суддів вважає, що в даному випадку має місце передбачене умовами кредитного договору одностороннє висловлення банком своєї волі на зміну умов основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Разом з тим, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки після направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором права та інтереси банку мають забезпечуватися у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача як процентів за користування кредитом, так і пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, нарахованих по березень 2017 року, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позовні вимоги ПАТ «Сбербанк» до ОСОБА_3 , з останньої підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1135,04 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосїівського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 60, ) заборгованість за кредитним договором № 182#6 від 01 березня 2013 року у розмірі 50 668 (п`ятдесят тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 66 коп. та пеню за прострочення повернення заборгованості за кредитним договором № 182#6 від 01 березня 2013 року у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 60, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська