П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„15" січня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 266/3743/18

Номер провадження 22-ц/804/212/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - АТ КБ «ПриватБанк»

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року головуючого судді Пантелєєва Д.Г. із складанням повного тексту судового рішення 12 вересня 2018 року по цивільній справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та про повернення стягненого за виконавчим написом,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 14 липня 2017 року таким, що не підлягає виконанню, стягнення з відповідача 1720,14 грн. відшкодування стягнутого за виконавчим написом, 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позов мотивовано тим, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 квітня 2013 року було частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 19174,46 грн. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні суми штрафів, виключена з тексту рішення загальна сума 19174,46 грн. Після набрання рішенням законної сили Приморським ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області було відкрито виконавче провадження. 19 квітня 2018 року постановою державного виконавця виконавче провадження по стягненню заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було закрито в зв'язку з фактичною повною сплатою заборгованості. В травні та червні 2018 року позивач отримала пенсію в меншому розмірі, після чого звернулась до Приморського ВДВС м. Маріуполя, де була ознайомлена з виконавчим провадженням про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 85135,29 грн., безпідставність стягнення якої в сумі 80843,13 грн. була встановлена судовими рішеннями. Вважає дії відповідача незаконними та просила стягнути з відповідача 1720,14 грн. відшкодування стягнутого за виконавчим написом, також стягнути 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та про повернення стягненого за виконавчим написом - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. №8482 від 14 липня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору №MR14NN00000066 від 09 вересня 2008 року загальною сумою заборгованості 85135, 29 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів в сумі 1720,14 грн., сплачений судовий збір в сумі 704, 80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Є. С. просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача правничої допомоги у розмірі 5000 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права. В іншій частині рішення залишити без змін. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом першої інстанції не мотивоване стягнення правничої допомоги на користь позивача у розмірі 5000 грн., в матеріалах справи відсутні докази підтвердження витрат позивача на правничу допомогу. Також вказує, що позивачем не доведено справедливість та повноту витрат, які фактично понесені ним на правничу допомогу, позивач мав надати суду розрахунки витрат часу, витраченого адвокатом на вивчення справи в суді, на участь у судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, адже не зрозуміло на підставі чого виникла сума саме 5000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України ,відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання апеляційного суду представник відповідача АТ КБ « ПриватБанк» , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.84-85,195) . Від представника АТ КБ « ПриватБанк» Малервейн М.С. надійшла заява про підтримання доводів апеляційної скарги та про можливість розгляду справи за відсутності представника (а.с.192).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ніякою із сторін не оскаржується,то апеляційним судом законність та обґрунтованість рішення в цій частині не ревізується.

Розглядаючи апеляційну скаргу в межах доводів апеляційної скарги, в частині витрат на професійну правничу допомогу,апеляційний суд виходить з наступного .

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи також належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.5 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Стаття 137 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії вирішення питань про розподіл судових витрат пов'язаних з розглядом справи.

Проте, у мотивувальній частині рішення, суд обмежився лише зазначенням того, що також стягненню підлягають витрати на правову допомогу, понесені ОСОБА_1 в сумі 5000 грн. без посилання на норми права та мотиви їх застосування, без достатньої аргументації про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, без посилання на конкретні докази, без відповідного висновку та мотивів стягнення.

Відповідно ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2018 року між ОСОБА_1, яка в подальшому іменується як клієнт та адвокатом ОСОБА_5, який в подальшому іменується як адвокат, було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.16).

Відповідно до умов даного договору, клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором доручає, а адвокат приймає на себе зобов'язання надавати правову допомогу, надавати юридичні послуги та представляти інтереси клієнта в Приморському або будь-якому іншому районному суді міста Маріуполя при ініціюванні та розгляді цивільної справи за позовом (заявою) клієнта до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та про повернення стягненого за виконавчим записом нотаріуса, а клієнт зобов'язується оплачувати надані адвокатом послуги відповідно до умов цього договору. На підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору сторонами складається акт виконаних робіт , що є достатнім доказом виконання адвокатом взятих на себе зобов'язань. У разі немотивованої відмови клієнта від підписання акту виконаних робіт належним доказом виконання адвокатом зобов'язань є також довідки адвоката, копії процесуальних документів та інші докази. В межах передбаченого цим договором обсягу правової допомоги адвокат зобов*язується : а ) надавати усні та письмові юридичні консультації щодо спору,вказаного у п.1.1. цього договору ; б)готувати проекти листів,заяв,позовних заяв,скарг та інших документів на замовлення клієнта; в) представляти інтереси клієнта в районному суді м.Маріуполя при розгляді цивільної справи,вказаної в п.1.1. цього договору ( п.п.1.1.,1.2.,2.1.договору).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 вищевказаного договору за послуги, що надаються адвокатом за цим договором, клієнт оплачує адвокату гонорар, розмір якого сторони погоджують у додатку № 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною. Винагорода оплачується клієнтом у готівковій формі.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 25 червня 2018 року ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_5, дійшли згоди, що відповідно до п. 4.1. Розділу 4 «Порядок оплати послуг адвоката», за послуги, що надаються адвокатом за договором , клієнт сплачує адвокату гонорар із розрахунку 5000 грн. за представництво в районному суді міста Маріуполя (а.с. 17).

Розрахунок гонорару до договору про надання правової допомоги від 25 червня 2018 року містить опис змісту витраченого часу, а саме: - консультація, попереднє опрацювання матеріалів, кількість годин - 1, вартість - 500 ; - опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини. Формування правової позиції. Робота з Єдиним державним реєстром судових рішень по аналогічним справам. Консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи, кількість годин - 5, вартість - 2500 ; - підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити тощо), кількість годин - 4 , вартість - 2000 (а.с.37).

Згідно з довідкою від 07 вересня 2018 року адвокату ОСОБА_5 клієнтом ОСОБА_1 сплачена готівкова винагорода у розмірі 5000 грн. згідно договору про надання правової допомоги від 25 червня 2018 року, про що в книзі обліку доходів зроблений відповідний запис (а.с. 38).

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердила наявність договірних відносин з адвокатом,який консультував її та повністю займався підготовкою позовної заяви,витребуванням доказів,представляв її інтереси у суді першої інстанції саме у цій справі,та також після завершення розгляду отримав рішення суду першої інстанції з виконавчими листами . Сума винагороди у фіксованому розмірі за домовленістю сторін була сплачена готівкою та у позовній заяві у прохальній частині вона просила серед іншого стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн.

Оскільки договір про надання правничої допомоги було укладено на представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_5 саме у цій справі,саме адвокат представляв інтереси позивача в суді першої інстанції,то підстав ставити під сумнів його повноваження як адвоката у цій справі не має.

Апеляційним судом перевірені вищевказані документи ,оцінено в сукупності складність справи,час витрачений адвокатом,ціну позову,обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт , досліджені матеріали справи та встановлено,що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є співмірними . Розмір і склад витрат ,докази їх сплати доведено позивачем належними доказами,тому з урахуванням встановленого ст.12 ЦПК України принципу змагальності сторін ,мають бути компенсовані позивачу та ,враховуючи,що позовні вимоги позивача задоволено повністю ,підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Крім того, частинами 5, 6 статті 137 ЦПК України встановлено, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи не вбачається, що АТ КБ « ПриватБанк» заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу понесених ОСОБА_1 , у зв'язку з їх неспівмірністю чи недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Щодо немотивованого стягнення правничої допомоги з банку на користь позивача у розмірі 5000 грн., слід погодитися з доводами апеляційної скарги ,оскільки в матеріалах справи наявні документи щодо витрат , пов*язаних з правничою допомогою,на що суд першої інстанції при ухваленні рішення уваги не звернув та встановлено, що мотивувальна частина рішення відповідно до п.5 ч.4 ст. 265 ЦПК України не містить норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

За таких обставин,апеляційний суд вважає,що рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу постановлено з порушенням норм процесуального права,у зв*язку з чим відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення у відповідній частині про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесених витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Судові витрати понесені стороною відповідача у зв*язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають ,оскільки у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов*язано з позовними вимогами і не стосується суті спору,сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково .

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року в частині стягнення з ПАТ КБ « ПриватБанк « на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 5 000 грн. скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині .

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, місцезнаходження юридичної особи зареєстровано за адресою : 01001,вулиця Грушевського, б. 1 « д» , м. Київ на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася у м.Маріуполь Донецької області,ідентифікаційний номер НОМЕР_1,яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2, понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п*ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текс постанови складений 18 січня 2019 року.

Судді: