ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Київ

справа № 761/42471/17

провадження № 22-ц/824/14671/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченкіського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року у складі судді Осаулова А.А., повний текст складений 12.09.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , на житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги є син спадкодавця - ОСОБА_3 , батько спадкодавця - ОСОБА_2 , та вона, як дружина спадкодавця. Звернувшись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вказаний будинок.

Позивачка зазначає, що право власності на житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами підтверджується: рішенням № 1096 від 29.06.1954 року виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих; планом з управління в справах архітектури м. Києва земельної ділянки по АДРЕСА_2 , що рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 21.02.1952 року № 134 за проектом управління в справах архітектури м. Києва відведено в безстрокове користування земельну ділянку під забудову ОСОБА_5 , площею 523 кв.м.; копією довідки про склад сім`ї; копією довідки про те, що ОСОБА_4 з 29.07.1981 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований по АДРЕСА_1 ; копією технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 ; копією довідки, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації від 05.11.2013 року № 2381.

Крім того, позивач зазначила, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_6 , яка в свою чергу померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та яка є матір`ю ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 після смерті матері та бабусі проживав весь час у спірному житловому будинку, що на думку позивача, свідчить про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Інші особи, окрім ОСОБА_4 , спадщину не приймали та не звертались до уповноважених осіб з відповідними заявами.

Тому, вважає що після смерті її чоловіка ОСОБА_4 до неї перейшло право власності на спірний будинок.

У відзиві на позовну заяву відповідач Київська міська рада просила, на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства.

У березні 2018 року відповідачем ОСОБА_2 було подано позовну заяву до Киїської міської ради, в якій ОСОБА_2 , з урахуванням доповнень до неї, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частина житлового будинку, з правом власності і на технічне устаткування, газ, вода, санвузол, каналізація.

Свою позовну заяву ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що він є батьком спадкодавця тому звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, але постановою від 18 лютого 2015 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сина ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на будинок (спадкове майно). ОСОБА_2 наголошує на тому, що відсутність свідоцтва про право власності не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення її позовних вимог через порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позов задовольнити. В частині позовних вимог ОСОБА_2 просить рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає, що померлий ОСОБА_8 за життя не зареєстрував належний йому будинок відповідно до норм законодавства України. Однак, наявні в матеріалах справи письмові докази дають підстави вважати, що спадкодавець правомірно володів спірним житловим будинком, оскільки вказують на те, що земельна ділянка на якій він розташований, була надана у безстрокове користування під забудову, а також те, що спадкодавцем вчинялись всі дії, які залежали від його волі, для державної реєстрації права власності на цій будинок. Крім того, скаржник зауважує, що на час зведення будинку в 1954 році виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що суд, при вирішенні спору, неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Апелянт вказує, що у встановлений законом строк він прийняв спадщину після померлого сина ОСОБА_4 , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Першої Київської державної нотаріальної контори. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадковий будинок.

ОСОБА_2 вважає, що на час побудови спірного житлового будинку виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації.

В суді апеляційної інстанції позивачі ОСОБА_1 таОСОБА_2 свої апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити.

Інші учасники належним чином повідомлені про час розгляду справи, проте до суду не з`явилися,причин неявки не повідомили, клопотань не подавали, тому їх неявка, відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який з 29.07.1981 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.24).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 (а.с.37, 97-98).

21 жовтня 2013 року до Першої Київської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сина ОСОБА_4 (т.1 а.с.114).

13 грудня 2013 року до Першої Київської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) чоловіка ОСОБА_4 (т.1 а.с. 122).

13 грудня 2013 року до Першої Київської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3 із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) батька ОСОБА_4 на користь дружини померлого ОСОБА_1 (т.1 а.с. 123).

18 лютого 2015 року постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності померлого на житловий будинок, господарські будівлі та споруди (т. 1 а.с.189).

31 жовтня 2017 року постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право власності померлого на вказану частку житлового будинку (т. 1 а.с.203).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності вимог позивачів.

З таким висновком колегія суддів в повній мірі погодитись не може.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1261 ЦКУкраїни передбачає, що спадкоємцями першої черги єдіти, дружина і батьки померлого.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. ст. 1269, 1270 ЦКУкраїни прийняття спадщини здійснюється шляхом подачі про це заяви нотаріусу протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

У силу ч.5 ст.1268 ЦКУкраїни не залежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 21.02.1952 року № 134 та рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 29.06.1954 року № 1096 було відведено ОСОБА_5 в безстрокове користування земельну ділянку під забудову площею 523 кв. м., яка в подальшому побудувала на ній житловий будинок (т. 1 а.с. 10-13).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якої спадщину спадщину прийняв її онук ОСОБА_4 , який проживав у будинку по день смерті, проте не здійснив державну реєстрацію права власності на житловий будинок у відповідних органах на своє ім`я (т. 1 а.с. 19-25, 99,100).

Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрації від 29 вересня 2017 року № 1983 у спірному будинку зареєстровані позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 26).

Як вбачається з технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 та довідки, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації від 05.11.2013 року № 2381, спірний будинок зареєстрований БТІ, проте зазначено, що його не введено в експлуатацію (т.1 а.с.28-32).

Однак, з матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок фактично прийнято в експлуатацію, оскільки, ще з 09 серпня 1985 року він зареєстрований в Київському ГБТІ та на нього виготовлено технічний паспорт з присвоєнням адреси, видачею будинкової книги, реєстрацією мешканців будинку та укладенням відповідних договорів на житлово-комунальні послуги (т. 2 а.с. 1-19).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадкове майно прийняли згідно з поданими до нотаріальної контори заявами дружина, син та батько померлого, сторони у справі.

Син померлого ОСОБА_3 який є спадкоємцем за законом першої черги, відмовився від спадщини заявою поданою до Першої Київської державної нотаріальної контори 13 грудня 2013 року за № 3444 на користь своєї матері, дружини померлого, позивача ОСОБА_1

Інші особи ніяких претензій із приводу свого права на спадокне заявляли.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Згідно паспортних даних позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в спірному житловому будинку з 04.12.2010 року, а ОСОБА_3 з 05.09.1985 року.

Таким чином, ОСОБА_4 , після смерті своє матері та бабусі ОСОБА_5 набув право власності на спірний житловий будинок у встановленому законом порядку.

В свою чергу, після смерті ОСОБА_4 , позивачі, у встановленому ст.ст. 1269, 1270 ЦК України порядку і строки спадщину прийняли, і таким чином, у відповідності зі ст. 1296 ЦК України мають право на спірне спадкове майно.

При цьому, оскільки син померлого ОСОБА_3 , відповідно до ст.1274 ЦК України відмовився від прийняття спадщини на користь своєї матері, то його частка у спадщині перейшла до позивачки ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права власності за нею на 2/3 частини спірного житлового будинку, а за ОСОБА_2 на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 .

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :