Справа № 352/1263/17
Провадження № 22-ц/4808/908/19
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В. Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Ткачишин С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без підпису суміжного землекористувача, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 19 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Хоминець М.М. в м. Тисмениця,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без підпису суміжного землекористувача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що будинковолодіння АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 28 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Магас О.Є. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ нею зареєстровано будинковолодіння 17 липня 2007 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 10.10.2016 р. вона звернулась до ТзОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , яка перебуває у її користуванні. Така технічна документація виготовлена, однак, суміжний землекористувач - ОСОБА_1 відмовилася підписати акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, тобто відмовилася погодити межі між суміжними присадибними земельними ділянками сторін. У зв`язку з цим позивач звернулась до Черніївської сільської ради із заявою, де містилось прохання передати питання погодження меж її присадибної земельної ділянки площею 0,15 га на розгляд узгоджувальної комісії сільської ради. У результаті було встановлено, що суміжній земельній ділянці ОСОБА_1 кадастровий номер не присвоєно, огорожа на межі з її земельною ділянкою відсутня, площа належної їй земельної ділянки згідно земельно-шнурової книги становить 0,17 га, зауважень до технічної документації із землеустрою немає. Однак, згідно акту погодження меж земельних ділянок № 79 від 23.06.2017 р. узгоджувальна комісія відмовила позивачу у погодженні технічної документації без підпису суміжника ОСОБА_1 , та їй рекомендовано вирішити дане питання у судовому порядку. Просила визнати за нею право на приватизацію належної їй земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га по АДРЕСА_1 та вважати погодженими межі вказаної земельної ділянки без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1 ..

Рішенням Тисменицького районного суду від 19 квітня 2019 року відмовлено у позові ОСОБА_2 до Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без підпису суміжного землекористувача.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. Попередньому власнику ОСОБА_3 згідно технічної документації належала земельна ділянка під будинком, двома сараями, криницею. Земельна ділянка під вказаним будинковолодінням призначена для обслуговування вказано будинку та перебуває в її користуванні. Суміжний землекористувач ОСОБА_1 в односторонньому порядку виготовила будівельний паспорт, без погодження з власником будівель та споруд на земельній ділянці. Крім того, відсутній план відводу земельної ділянки ОСОБА_1 . Вважає, що збільшення у технічній документації площі забудови сараїв та житлового будинку не може бути підставою для висновків про неналежність її правовстановлюючих документів на землю, яка відповідно рішення Черніївської сільської ради від 19.10.2007 р. передана їй у власність площею 0,15 га.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 заперечила доводи апеляційної скарги, просить відмовити у задоволенні скарги, вважає оскаржуване рішення зпаконним та обгрунтованим.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги без з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, згідно договору дарування від 28.06.2007 р. остання є власником житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 82,2 кв.м та господарських будівель загальною площею 43,4 кв.м (двох сараїв та вбиральні). Відповідно до наявного у технічній документації кадастрового плану присадибної ділянки позивача на земельній ділянці розташовані житловий будинок площею 179 кв.м та господарський будинок площею 73 кв.м. Належного правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно позивач не має. Суд вважає, що наявний у технічній документації позивача план меж земельної ділянки не відповідає межам, які були встановлені між суміжними земельними ділянками сторін у 1981 р. відповідно до плану відводу земельної ділянки під будівництво батькові позивача та схеми виносу в натуру меж земельної ділянки відповідача. У відповідності з вимогами ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Сторона позивача у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставини, що виготовленою технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки права відповідача як суміжного землекористувача не порушені.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є власниками сусідніх будинковолодінь по АДРЕСА_1 та користувачами суміжних присадибних земельних ділянок по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 28.06.2007 р. належить будинковолодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2007 р. Івано-Франківського ОБТІ (а.с.32-34).

Відповідачу згідно дублікату свідоцтва про право власності від 24.12.2001 р., виданого виконавчим комітетом Черніївської сільської ради на підставі рішення Тисменицького райвиконкому № 52 від 23.03.1988 р., належить будинковолодіння № АДРЕСА_1 . Право власності відповідача на вказане нерухоме майно зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 24.12.2001 р. за реєстровим № 440 (а.с.63).

Рішенням Черніївської сільської ради від 19.10.2007 р. позивачу ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічної документації по земельно-кадастровій інвентаризації та виготовлення документів, що посвідчують право власності на присадибну земельну ділянку орієнтовною площею 0,15 га (а.с.89).

Рішенням Черніївської сільської ради від 26.06. 2017 р. № 16-11/2017 затверджено акт погодження меж земельних ділянок №79 від 23.06. 2017 року року щодо площі приватизації земельної ділянки розміром 0,15 га ОСОБА_2 призначеної для будівництва та обслуговування належного їй житлового будинку і господарських споруд АДРЕСА_1 із зазначенням про те, що зауважень до технічної документації на землю немає.

Разом з тим, ОСОБА_2 відмовлено у погодженні технічної документації через відсутність підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1

внесено зміни у рішення Черніївської сільської ради від 23.12.2014 р. та надано дозвіл відповідачу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки орієнтовною площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с.64).

Рішенням Черніївської сільської ради від 16.10.2015 р. № 31-33/2015 внесено зміни у рішення Черніївської сільської ради від 23.12.2014 р. та надано дозвіл відповідачу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки орієнтовною площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с.64).

Відповідно до частини другої статі 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Статтею 12 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання статті 106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

У пункті 3.13. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року № 376 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників.

Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) та постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 703/183/15-ц (провадження № 61-19984св18).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання права на приватизацію належної їй на праві користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без погодження межі зазначеної земельної із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 , судом першої інстанції не враховано того, що задоволення такого позову не порушє чиїх - небудь прав чи охоронюваних законом інтересів, а підтверджує лише набуття права на землю, яке передбачене ст.116 ЗК Ураїни у порядку, встановленому ст.118 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріальногота процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК Україїни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то понесені ОСОБА_2 витрати на судовий збір, пов`язані з розглядом справи в апеляційному порядку слід покласти на відповідача - Черніївську сільську раду Тисменицького району, яка самоусунулась щодо виконання статтей 19, 40 Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 12 Земельного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Тисменицького районного суду від 19 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 право на приватизацію належної їй на праві користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без погодження межі зазначеної земельної із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 .

Стягнути з Черніївської сільської ради Тисменицького району на користь ОСОБА_2 1057 грн (одна тисяча п`ятдесят сім гривень) судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 23 серпня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський

Згідно з оригіналом