ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6/19 Справа № 203/281/17 Суддя у 1-й інстанції - Катоілкян М.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, терті особи: Управління-служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу спілкування з дитиною, зобов'язання вчинити дії, за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Управління-служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу спілкування з дитиною, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: Управління-служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради про визначення способу спілкування з дитиною та її виховання, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Управління-служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпрі ради про визначення способу спілкування з дитиною та її виховання,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу спілкування з дитиною, зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що він з ОСОБА_3 з 05.10.2012 року по 11.07.2016 року перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу відповідачка перешкоджає позивачеві спілкуватися з дитиною, що стало причиною його звернення до суду з позовом, а тому просив усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, визначивши порядок спілкування з дитиною щосуботи з 10.00 год. до 19.00 год. за місцем проживання батька з правом перебування у батьків позивача;

щомісяця: першої та третьої середи, з 12.00 год. до 20.00 год.; другого та четвертого четверга, з 12.00 год. до 20.00 год.;

щороку:

на Великдень, з 09.00 год. до 18.00 год., з правом перебування у батьків позивача,

на 9 травня, з 09.00 год. до 18.00 год.,

на дні народження батьків позивача, 17 вересня та 16 березня, з 09.00 год. до 18.00 год., з правом перебування у батьків позивача, зобов'язати відповідачку надавати сина для оздоровлення з правом виїзду за межі міста в супроводі батьків позивача щороку, з 15 червня по 15 липня.

У липні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онуком, його вихованні, визначення способу спілкування з дитиною, який бува мотивований тим, що вони доводяться батьками позивачу ОСОБА_2 і дідом та бабою - малолітньому ОСОБА_7

ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з їхнім сином перешкоджає їм спілкуватися з онуком, що стало причиною звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онука, визначення порядку спілкування з дитиною три рази на тиждень без присутності матері дитини.

Також, у липні 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 кожен окремо звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визначення способу спілкування з дитиною та її виховання. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що вони доводяться батьками ОСОБА_3 та бабою і дідом - малолітньому ОСОБА_7 ОСОБА_3 перешкоджає їм спілкуватися з онуком, що стало причиною звернення до суду з позовом про визначення порядку спілкування з дитиною щотижня, з понеділка по п'ятницю, з 18.00 год. до 20.30 год., у присутності матері, щороку на християнські, новорічні свята, у суботу та неділю, у присутності матері, відвідувати місця відпочинку без присутності матері

Крім того, у листопаді 2017 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги й просив суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, визначити порядок спілкування з дитиною щомісяця, кожні другі та четверті вихідні, з 10.00 год. суботи до 19.00 год. неділі, за місцем проживання батька, з правом перебування у батьків позивача без присутності матері, щороку, 28 червня, 7 вересня, 16 березня, 9 травня, з 09.00 год. до 18.00 год., за місцем проживання батька, з правом перебування у батьків позивача без присутності матері, зобов'язати відповідачку надавати сина для оздоровлення з правом виїзду за межі міста в супроводі батьків позивача щороку, з 15 червня по 15 липня, зобов'язати відповідачку повідомляти позивача про випадки захворювання дитини, про зміну її місця перебування, погоджувати з ним питання влаштування дитини до закладів освіти, а також питання медичного обслуговування дитини.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та постановлено: зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; визначити ОСОБА_2 порядок участі у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді їхніх зустрічей (за винятком часу, коли дитина хворіє), а саме: -щосуботи, з 16.00 год. до 19.00 год., за місцем проживання ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) без присутності матері ОСОБА_3; -щомісяця, кожної першої та третьої неділі, з 10.00 год. до 13.00 год., за місцем проживання ОСОБА_2 без присутності матері ОСОБА_3; -щороку на день народження малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом трьох годин у присутності матері ОСОБА_3 у місці, встановленому за погодженням батьків, а в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено;

позов діда ОСОБА_4 та баби ОСОБА_5 задоволено частково та постановлено: усунути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні з малолітнім онуком, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити діду ОСОБА_4 та бабі ОСОБА_5 порядок участі у вихованні малолітнього онука, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді їхніх зустрічей (за винятком часу, коли дитина хворіє) щомісяця, кожної другої та четвертої неділі, з 10.00 год. до 13.00 год., за їхнім місцем проживання (АДРЕСА_2) без присутності матері ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Цим же рішенням суду в задоволенні позовів баби ОСОБА_6 та діда ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що при вирішенні заявлених позовних вимог суд бере до уваги ставлення батька до виконання своїх обов'язків (систематична й безперервна сплата аліментів), ставлення ОСОБА_4, ОСОБА_5 до онука, особисту прихильність дитини до кожного з батьків (у якій превалює прихильність дитини саме до матері), вік дитини (п'ять років), стан здоров'я дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення (відсутність даних про перебування ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра, зловживання ними алкогольними напоями або наркотичними засобами).

При цьому, зважаючи на вік дитини (який не дозволяє на тривалий час відривати її від матері, але одночасно уможливлює короткочасне її перебування з батьком, дідом, бабою без присутності матері), тривалу відсутність близького спілкування батька із сином (яка для запобігання психічного стресу в дитини обумовлює поступове і неагресивне наближення батька до неї), суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовних вимог,

Суд не вважає за доцільне та таке, що відповідатиме інтересам дитини, запропоновані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в позовних заявах способи, оскільки вони значно впливатимуть на сталий спосіб життя дитини та її охоронювані законом інтереси.

Вирішуючи спір у цій частині, суд також звернув увагу ОСОБА_2 та його батьків на те, що в разі зменшення кола обставин, що обумовили саме такий спосіб розв'язання справи, вони матимуть право на повторне звернення до суду з аналогічним позовом.

Що стосується позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_6, суд виходить з того, що досліджені судом докази свідчать про те, що право ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на спілкування з малолітнім онуком ОСОБА_7 порушено не було, оскільки саме у судових засіданнях знайшло своє підтвердження те, що ОСОБА_3 не перешкоджає своїм батькам у спілкуванні з дитиною, відвідує їх з дитиною, а ОСОБА_1 та ОСОБА_6, у свою чергу, періодично і безперешкодно відвідують доньку та свого онука.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій послався на невідповідність висновків суду, а також на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові ОСОБА_1 та взагалі позбав його бачитися із онуком, чим порушив його права, а також вважає, що існує вірогідність вивезення дитини батьком у відсутності матері на непідконтрольні державній владі України та тимчасово окуповані території Криму чи ОРДЛО, або в Російську Федерацію.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 05.10.2012 року по 11.07.2016 року перебували у шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2016 року (т. 1 а.с. 11, 13, 14).

Під час шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає разом з ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 12).

ОСОБА_4, ОСОБА_5 доводяться батьками ОСОБА_2 та дідом та бабою відповідно малолітньому ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 11).

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 доводяться батьками ОСОБА_3 та також дідом та бабою відповідно малолітньому ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 54).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з другого боку, сформувався стійкий конфлікт з приводу спілкування останніми з малолітнім ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 19-31, 88, т. 2 а.с. 167).

16 вересня 2016 року на підставі звернення ОСОБА_2 виконавчим комітетом Центральної районної в м. Дніпрі ради (за місцем реєстрації ОСОБА_3 з дитиною) було ухвалене рішення №228, яким було рекомендовано визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина у вигляді їхніх зустрічей щосуботи, з 10.00 год. до 19.00 год. (т. 1 а.с. 17, 18).

12 травня 2017 року на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2017 року виконавчим комітетом Центральної районної в м. Дніпрі ради також було складено висновок №16/160 (т. 1 а.с. 48, 109, 110), яким було рекомендовано визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина у вигляді їхніх зустрічей:

-щосуботи, з 16.00 год. до 19.00 год., у присутності матері;

-щонеділі, з 10.00 год. до 13.00 год., у присутності матері;

-щороку, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом трьох годин у присутності матері.

Також, як вбачається з матеріалів справим ОСОБА_2 належно виконує свої аліментні обов'язки з утримання малолітнього ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 32, 57-81, 102-108, т. 2 а.с.187 -192).

Враховуючи викладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції суд вважає за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 взяв до уваги ставлення батька до виконання своїх обов'язків (систематична й безперервна сплата аліментів), ставлення ОСОБА_4, ОСОБА_5 до онука, особисту прихильність дитини до кожного з батьків (у якій превалює прихильність дитини саме до матері), вік дитини (п'ять років), стан здоров'я дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення (відсутність даних про перебування ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра, зловживання ними алкогольними напоями або наркотичними засобами).

При цьому, зважаючи на вік дитини (який не дозволяє на тривалий час відривати її від матері, але одночасно уможливлює короткочасне її перебування з батьком, дідом, бабою без присутності матері), тривалу відсутність близького спілкування батька із сином (яка для запобігання психічного стресу в дитини обумовлює поступове і неагресивне наближення батька до неї), суд дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

А у відповідності з частинами 1 - 3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім того, за правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Також, статтею 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення, а як передбачено ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11, частини першої статті 12 Закону України від 26.04.2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з принципом 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, передбачено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини», а також положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України містить: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини».

Як зазначалося вище, після розірвання шлюбу між ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з другого боку, дійсно сформувався стійкий конфлікт з приводу спілкування останніми з малолітнім ОСОБА_7, у якому саме ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 спілкуватися із малолітнім ОСОБА_7

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції досить в повному обсязі дослідив обставини справи та прийшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 а тому рішення суду є законним і обгрунтованим, у зв'язку з чим підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність рішення суду колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ОСОБА_3 не перешкоджає своїм батькам у спілкуванні з дитиною, відвідує їх з дитиною, а ОСОБА_1 та ОСОБА_6, у свою чергу, періодично і безперешкодно відвідують дочку та свого онука, а відповідно до ч.1 ст.2, ч. 1 ст. 4, ч.2, 3 ст.12, ч.1, 3 ст. 13, ст.ст. 76, 77, 81 ЦПК України до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. При цьому така особа в силу приписів статті 81 ЦПК зобов'язана довести таке порушення шляхом надання суду належних, допустимих та достовірних доказів. Судовий захист, у свою чергу, забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, дійсно порушені.

Між тим, досліджені судом докази свідчать про те, що право ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на спілкування з малолітнім ОСОБА_7 порушено не було.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгодою із постановленим рішенням суду, а тому колегія суддів вважає їх безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовів та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга-без задоволення.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко