ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8085/19
провадження № 4-с/753/219/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сніжинського Тераса Євгеновича, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 упорядку ст. 447 ЦПК України звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сніжинського Т.Є., заінтересована особа - ТОВ «АНСУ», що є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Мотивуючи свої вимоги тим, що державним виконавцем у порушення Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 11 липня 2018 року поновлено вчинення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа № 2/6386/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 10 липня 2013 року, про стягнення з неї як боржника на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у загальній сумі 536 812 грн. 67 коп., й двома постановами від 11 липня 2018 року накладено арешт на все її майно та грошові кошти, що містяться на її банківських рахунках як боржника. Вважає, що відсутність виконавчого листа згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року про видачу його дубліката, ставала забороною для вчинення оспорюваних нею виконавчих дій державним виконавцем.

В судовому засіданні представник скаржника Бодюк В.А., діючий на підставі ордеру про надання правової допомоги від 15 квітня 2019 року, скаргу підтримав з тих же підстав та просив її задовольнити, тим самим, поновивши права скаржника як боржника в межах виконавчого провадження.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

Матеріали виконавчого провадження стали предметом дослідження в ході розгляду скарги.

В судове засідання заінтересована особа (стягувач) не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності державного виконавцям та стягувача, на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги, та за погодженням скаржника.

Вислухавши скаржника, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з 2013 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/6386/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 10 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 як боржника на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (стягувача) заборгованості у загальній сумі 536 812 грн. 67 коп. (матеріали виконавчого провадження).

Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 30 вересня 2013 року призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності щодо оцінки майна боржника - автомобіля «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_1 (матеріали виконавчого провадження).

Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26 серпня 2016 року зупинено вчинення виконавчих дій, пов`язаного із розшуком майна боржника, яка постановою від 11 липня 2018 року поновлено вчинення виконавчих дій з підстав набрання 05.10.2016 року чинності Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого зупинення виконавчого провадження, пов`язаного із розшуком майна боржника, виключено (матеріали виконавчого провадження).

Йпостановами державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києвівід 11 липня 2018 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, та грошові кошти, що містяться на його банківських рахунках як боржника (матеріали виконавчого провадження).

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем встановлено та констатовано факт про те, що рішення суду боржником не виконується, що стало підставою для винесення постанови державним виконавцем від 11 липня 2018 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, та грошові кошти, що містяться на його банківських рахунках як боржника в межах вказаного виконавчого провадження.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд вважає, що оскаржувані виконавчі дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києвівід 11 липня 2018 року, а саме про поновлення вчинення виконавчих дій з підстав набрання чинності 05.10.2016 року Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого зупинення виконавчого провадження, пов`язаного із розшуком майна боржника, виключено, й про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, та грошові кошти, що містяться на його банківських рахунках, як боржника в межах вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем вчинені у відповідності до вимог ч.5 ст. 35 та ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», а посилання скаржника на відсутність виконавчого листа, яка ставала, на його думку, забороною для вчинення оспорюваних нею виконавчих дій державного виконавця, є хибним, оскільки видача дубліката виконавчого листа стягувачу згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року, не є підставою вважати відсутністю такого виконавчого листа.

Статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені строки зупинення вчинення виконавчих дій. Так, частиною 5 статті 35 передбачено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Відтак вважати, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» безпідставно поновлено вчинення виконавчих дій та накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, та грошові кошти, що містяться на його банківських рахунках як боржника, з урахуванням виконавчого збору та в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, - є безпідставним, оскільки вчинені в межах процедури проведення виконавчих дій й з метою забезпечення виконання судового рішення, та з дотриманням ст.ст. 35, 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеним та безпідставним.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій держвного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавста прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За таких підстав зі скаржника на користь держави підлягають стягненню 384 грн. 20 коп. - судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, ст.ст. 20, ч.5 ст. 35, 56 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сніжинського Тераса Євгеновича, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідетфікаційний код платника плдатків - НОМЕР_2 , на користь держави 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

СУДДЯ: