Справа № 211/2367/19
Провадження № 2/211/1359/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 грудня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Сарат Н.О.
секретаря Зоріної С.М.
у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення часток в праві спільної сумісної власності та визнання права особистої приватної власності , -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення часток в праві спільної сумісної власності та визнання права особистої приватної власності, позивач просила визначити для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частки у праві спільної сумісної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить право власності на 1/4 частину вказаного домоволодіння за кожним. Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/4 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що позивачці ОСОБА_1 , та відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.08.2005 року та витягом про реєстрацію від 13.10.2005 року. У квітні 2019 року позивачка та відповідачі звернулася до приватного нотаріуса з уточненням пакету документів, необхідних для вчинення правочину із належним їм нерухомим майном. Проте від нотаріуса вони отримали усну відповідь, що на сьогоднішній день вчинити правочин щодо домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , сторони не мають можливості у зв`язку із тим, що позивач ОСОБА_1 під час придбання вказаного домоволодіння перебувала у шлюбі із ОСОБА_5 , а, отже у нього є частка у спільному майні подружжя. На твердження позивачки, що при придбанні зазначеного вище домоволодіння усі гроші надавалися її матір`ю ОСОБА_2 (яка продала свою квартиру та у цей же день 26.08.2005 року придбала разом із своїми дітьми та онукою вказане домоволодіння), а колишній чоловік взагалі ніяк не приймав участі у купівлі даного будинку, нотаріус рекомендувала їй звернутися до суду з приводу визнання за собою права особистої власності на частку у спільному сумісному майні. Окрім того, нотаріус попередила сторін, що задля вчинення правочину із належним їм домоволодінням спочатку необхідно визначити частки у праві спільної сумісної власності на належну їм нерухомість.
Отже, нотаріус рекомендувала позивачці з приводу виділення часток в праві спільної сумісної власності, визначення права особистої власності на свою частку звернутися до суду.
Домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить на підставі спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Так, враховуючи, що в їхній сім`ї склався визначений порядок користування даним домоволодінням, члени сім`ї володіли ним спільно, сплачували комунальні платежі тощо і вважали, що кожному з них належить по 1/4 частині вказаної квартири.
Під час укладання договору купівлі-продажу домоволодіння 26 серпня 2005 року усі необхідні дії щодо підготовки документів, оплати по договору тощо, виконувала матір позивачки. Грошові кошти за придбання відповідного домоволодіння (свої особисті кошти) у повному обсязі передала матір позивачки, фактично домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано матір`ю позивачки для їх сім`ї.
Колишній чоловік позивачки ніколи не претендував на частку зазначеного домоволодіння, так як розумів, що це нерухомість матері та сім`ї позивача. На сьогоднішній день вирішити питання захисту права власності позивача, у першу чергу - права розпорядження майном без винесення рішення суду про визнання зазначеної нерухомості особистою приватною власністю, не можливо.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без нього та без позивачки, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити .
Відповідачі до суду не з`явилися , причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно дост. 41 Конституції Українита п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК Україниніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановленихКонституцієюта законом.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.08.2005 року та витягом про реєстрацію від 13.10.2005 року. (а.с. 16 - 17, 18-19).
У квітні 2019 року позивачка та відповідачі звернулася до приватного нотаріуса з уточненням пакету документів, необхідних для вчинення правочину із належним їм нерухомим майном. Проте від нотаріуса вони отримали відповідь, що на сьогоднішній день вчинити правочин щодо домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , сторони не мають можливості у зв`язку із тим, що позивач ОСОБА_1 під час придбання вказаного домоволодіння перебувала у шлюбі із ОСОБА_5 , а, отже у нього є частка у спільному майні подружжя. На твердження позивачки, що при придбанні зазначеного вище домоволодіння усі гроші надавалися її матір`ю ОСОБА_2 (яка продала свою квартиру та у цей же день 26.08.2005 року придбала разом із своїми дітьми та онукою вказане домоволодіння), а колишній чоловік взагалі ніяк не приймав участі у купівлі даного будинку, нотаріус рекомендувала їй звернутися до суду з приводу визнання за собою права особистої власності на частку у спільному сумісному майні. Окрім того, нотаріус попередила сторін, що задля вчинення правочину із належним їм домоволодінням спочатку необхідно визначити частки у праві спільної сумісної власності на належну їм нерухомість.
Отже, нотаріус рекомендувала позивачці з приводу виділення часток в праві спільної сумісної власності, визначення права особистої власності на свою частку звернутися до суду.
Домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить на підставі спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Так, враховуючи, що в їхній сім`ї склався визначений порядок користування даним домоволодінням, члени сім`ї володіли ним спільно, сплачували комунальні платежі тощо і вважали, що кожному з них належить по 1/4 частині вказаної квартири. Під час укладання договору купівлі-продажу домоволодіння 26 серпня 2005 року усі необхідні дії щодо підготовки документів, оплати по договору тощо, виконувала матір позивачки. Грошові кошти за придбання відповідного домоволодіння (свої особисті кошти) у повному обсязі передала матір позивачки, фактично домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано матір`ю позивачки для їх сім`ї.
Колишній чоловік позивачки ніколи не претендував на частку зазначеного домоволодіння, так як розумів, що це нерухомість матері та сім`ї позивача. На сьогоднішній день вирішити питання захисту права власності позивача, у першу чергу - права розпорядження майном без винесення рішення суду про визнання зазначеної нерухомості особистою приватною власністю, не можливо.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в рамках вирішення цивільно-правового спору.
Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як слідує з ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно частин 1,2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1ст. 368 ЦК України).
Відповідно до частин 1,2 статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна,що є у спільній сумісній власності, крім випадків,установлених законом.
Частинами другоюта третьою ст. 372 ЦК Україн ипередбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Наявності будь-яких домовленостей між співвласниками щодо відступлення від рівності їх часток в спільній сумісній власності в ході судового розгляду не встановлено.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини та в силу діючої правової презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності, частки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/4 частці за кожним.
Оскільки не визначення часток у спадковому майні, яке є спільною сумісною власністю , фактично перешкоджає позивачеві здійснювати її права щодо власності, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, п. 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення часток в праві спільної сумісної власності та визнання права особистої приватної власності - задовольнити.
Визначити для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частки у праві спільної сумісної власності у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному належить право власності на 1/4 частину вказаного домоволодіння .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 право особистої приватної власності на 1/4 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Суддя: Н. О. Сарат