Справа № 699/574/19
Номер провадження № 2-о/699/29/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь - Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судових засідань Таран О.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Брус Т.М.,

представника УДМС Біби О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь Шевченківського районного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 з участю заінтересованої особи: Управління державної міграційної служби України в Черкаській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася в суд із заявою в якій просить встановити факт, що вона постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року.

Свою заяву заявник мотивує тим, що в 1989 році вона разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_2 приїхала на постійне місце проживання в село Сухини Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, звідки родом її чоловік, де постійно проживали з 17 вересня 1989 року по 29 вересня 1994 року і з 04 липня 1997 року по даний час. Отримати паспорт громадянина України вона не могла по тій причині, що проживаючи на території України, не була зареєстрована по місцю свого проживання, оскільки до 29 серпня 1997 року була зареєстрована в Республіці Бурятія, а з 29 серпня 1997 року не була зареєстрована ніде. З метою продовження Державною міграційною службою України строку перебування в Україні заявниця в черговий раз звернулася в лютому 2019 року до посольства Росії в Україні про підтвердження її статусу особи без громадянства, на що їй 04.02.2019 року видали паспорт громадянина РФ. Проте заявниця бажає бути громадянкою України, оскільки проживає на території України з 1989 року по даний час. Для набуття громадянства України заявниці необхідно надати Державній міграційній службі України документи, що підтверджують її право на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України», а саме, документ про те, що заявниця станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та її представник адвокат Брус Т.М. підтримали заяву та просять її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві.

Представник Управління державної міграційної служби України в Черкаській області Біба О.О. проти задоволення заяви не заперечив, зазначив, що заявниця на даний час пропустила строк перебування на території України.

Свідок ОСОБА_2 суду показав, що з 1988 року перебуває у цивільному шлюбі із заявницею, мають спільну дитину 1992 року народження. В 1989 році із заявницею переїхали в с.Сухини із Російської Федерації та стали проживати в колгоспному будинку. Дружина працювала дояркою в колгоспі до 1994 року. Станом на серпень 1991 року заявниця без реєстрації проживала в с.Сухини.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що на даний час він є в.о.старости с.Сухини. Заявника знає з моменту прийняття в члени колгоспу ім.Дімітрова. Остання із чоловіком і дитиною проживали в колгоспному будинку. З 1989 по 1994 рік, станом на 24.08.1991 року заявник проживала в с.Сухини.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що заявника знає по спільній роботі в колгоспі ім.Дімітрова в с.Сухини з 1989 року по 1994 рік. Потім заявник із сім`єю виїхала із села, а в 1997 році знову приїхала і почала працювати дояркою.

Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника адвоката Брус Т.М., представника заінтересованої особи, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає до задоволення повністю.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 на території колишнього Радянського Союзу в Мордовській АРСР.

В 1989 році ОСОБА_1 разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_2 приїхала на постійне місце проживання в село Сухини Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, звідки родом її чоловік, де постійно проживали з 17 вересня 1989 року по 29 вересня 1994 року і з 04 липня 1997 року по даний час, що підтверджується довідками №№182, 183, виданими 22.05.2019 року виконкомом Селищенської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (а.с.21, 22).

28 лютого 1990 року ОСОБА_1 вступила на навчання до Стеблівського ПТУ-39 Черкаської області і 30 березня 1990 року закінчила повний курс професійно-технічного училища за професією оператор машинного доїння, що підтверджується атестатом №382, виданим 30 березня 1990 року (а.с.17).

17 вересня 1989 року ОСОБА_1 прийнята в члени колгоспу ім. Димитрова с.Сухини Корсунь-Шевченківського району Черкаської області і на роботу дояркою, на якій працювала з 17 вересня 1989 року по 29.09.1994 року, та з 04 липня 1997 року по 20 липня 2002 року, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Сухини ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 08 лютого 1992 року Сухинівською сільською радою (а.с.23).

Тобто, станом на 24 серпня 1991 року заявниця постійно проживала і на даний час постійно проживає в с. Сухини Корсунь-Шевченківського району Черкаської області зі своїм старим паспортом радянського зразка. Отримати паспорт громадянина України вона не могла по тій причині, що проживаючи на території України, не була зареєстрована по місцю свого проживання, оскільки до 29 серпня 1997 року була зареєстрована в Республіці Бурятія, а з 29 серпня 1997 року не була зареєстрована ніде, що підтверджується даними паспорта громадянина СРСР НОМЕР_2 , виданого 17 липня 1987 року відділом внутрішніх справ Кяхтинського райвиконкому Бурятської АРСР (а.с.15-16).

Отримати паспорт громадянина України заявниця не може, так як офіційно не була зареєстрована на території України станом на 24 серпня 1991 року, тобто на дату проголошення незалежності України.

Періодично заявниця зверталася до посольства РФ в Україні, отримувала довідку про те, що я є особою без громадянства РФ і тоді отримувала в органах ДМС України дозвіл на перебування в Україні.

З метою продовження Державною міграційною службою України строку перебування в Україні заявниця в черговий раз звернулася в лютому 2019 року до посольства Росії в Україні про підтвердження її статусу особи без громадянства, на що їй 04.02.2019 року видали паспорт громадянина РФ (а.с.6-11).

Проте заявниця бажає бути громадянкою України, оскільки проживає на території України з 1989 року по даний час.

Для набуття громадянства України заявниці необхідно надати Державній міграційній службі України документи, що підтверджують її право на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України», а саме, документ про те, що заявниця станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України.

Підстави та порядок набуття громадянства України регулюються нормами Закону України «Про громадянство України».

Згідно статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 ЦПК, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення фактів постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Таким чином суд приходить до висновку, що факт підтверджено в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків, а тому даний факт підлягає встановленню.

Судові витрати по справі, суд залишає за заявницею відповідно до вимог ст.294 ч.7 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 263-265, 293 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 з участю заінтересованої особи: Управління державної міграційної служби України в Черкаській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка Мордовії, місце перебування зареєстровано за адресою - АДРЕСА_1 , постійно проживала на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Свитка С.Л.