ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/213/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року (суддя Карплюк О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 6 листопада 2013 року шлюб між сторонами було розірвано.

За усною домовленістю з відповідачем останній зобов'язався сплачувати аліменти добровільно в розмірі 1500 грн. щомісяця. Однак, останнім часом відповідач матеріальної допомоги не надає. На підготовку дитини до навчального року слід купувати шкільну форму, спортивну форму, підручники, канцелярське приладдя. Крім того, щороку ростуть витрати на харчування в школі, витрати на оренду житла, житлово-комунальні послуги, проїзд у громадському транспорті, осилити всі ці витрати самотужки позивач не може. Також дитина відвідує репетитора з англійської мови чотири години щотижня.

Позивач вважає, що мінімальний розмір аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не в змозі забезпечити дитині достатній рівень життя, необхідний для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідач є працездатною особою, працює неофіційно, відповідно, має матеріальну можливість сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

ОСОБА_4 вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача за минулий час, але не більше як за три роки, враховуючи те, що систематично вживала заходів для отримання аліментів за минулий час.

В травні та липні 2018 року позивачем були понесені додаткові витрати на лікування дитини в стоматологічному кабінеті.

У зв'язку з цим позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6 аліменти в розмірі 3000 грн., але не менше 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; аліменти за минулий час, але не більше як за три роки за період з 1 серпня 2015 року по 31 липня 2018 року в розмірі 32790 грн.; додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 1225 грн.; додаткові витрати на дитину в розмірі 5040 грн. за репетиторство з англійської мови.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 серпня 2018 року і до повноліття доньки. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_6 в сумі 1225 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 800 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 серпня 2018 року і до повноліття доньки та в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Вважає вказане рішення в оскаржуваній частині таким, що постановлено внаслідок неповного з'ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи в частині розміру щомісячної суми, яка підлягає сплаті, безпідставності прийнятого рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права не застосував до спірних правовідносин норми, які підлягали застосуванню, а саме ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 191, ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, а також ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», а також ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року.

В порушення норм процесуального права місцевий суд не надав жодної оцінки доказам, що підтверджують розмір і періодичності сплати відповідачем аліментів до моменту пред'явлення позову, докази, якими підтверджуються фактично понесені позивачем витрати на підготовку дитини до школи, послуг репетитора з англійської мови, жодним чином не вказав мотиви, з яких не взяв вказані докази до уваги. Неналежна оцінка безпосередньо досліджених доказів, на думку апелянта, призвела до помилкового та необґрунтованого висновку суду та відмови в задоволенні позову в оскаржуваній частині.

Крім цього суд першої інстанції, постановляючи рішення, порушив завдання цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого розгляду і вирішення цивільної справи з метою ефективного захисту порушених прав.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Частиною першою статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7).

ОСОБА_5 сплачував аліменти, визначені за домовленістю між сторонами, про що свідчать виписки по особовим рахункам (а. с. 11-22).

На даний час відповідач офіційно не працевлаштований, доказом чого є копія трудової книжки (а. с. 79-82).

21 червня 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 83.)

Крім доньки ОСОБА_6 відповідач має на утриманні двоє малолітніх дітей - доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується відповідними копіями про народження (84, 85).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час, але не більше як за три роки за період з 1 серпня 2015 року по 31 липня 2018 року в розмірі 32790 грн., суд виходив з того, що позивач не вживала заходів для отримання аліментів в добровільному порядку.

З таким висновком суду першої інстанції Хмельницький апеляційний суд погоджується. Так, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Десятирічний строк, протягом якого можливим є стягнення аліментів за минулий час, являється присікальним (преклюзивним). Стягнення аліментів за межами цього строку незалежно від причин їх неотримання є неможливим.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов'язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

За висновками місцевого суду, з якими погодився й апеляційний суд, позивач не довела, що вживала заходів для отримання аліментів в добровільному порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат в розмірі 5040 грн. за послуги репетиторства з англійської мови, суд виходив з того, що такі витрати не є додатковими витратами в розумінні положення ч. 1 ст. 185 СК України.

Однак, з такими висновками частково не погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Не зважаючи на те, що суд першої інстанції помилково не відніс витрати позивача в розмірі 5040 грн. до додаткових витрат, що підлягають стягненню, вірним є висновок суду про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Так, в силу ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач належними та допустимими доказами не довела суду, що донька ОСОБА_6 відвідувала заняття з англійської мови та що вона сплачувала кошти за навчання. Відтак, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з підстави недоведеності.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 3000 грн. та стягуючи 800 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 серпня 2018 року і до повноліття доньки, місцевий суд невірно визначився із розміром аліментів, що підлягає стягненню, чим порушив норми матеріального права.

Так, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2018 року (на дату подання позову) становить 1944 грн. Тому, 50% цього розміру становить 972 грн. Отже, з відповідача на користь позивача, не зважаючи, що ОСОБА_5 просив стягувати з нього 800 грн., підлягає стягненню 1000 грн. щомісяця.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог у стягненні більшого розміру аліментів (3000 грн.) є правомірною. Так, суд вірно послався на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, і на його утриманні крім доньки ОСОБА_6 перебуває ще двоє малолітніх дітей. Місцевий суд правильно застосував положення ст. 182 СК України.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права не застосував до спірних правовідносин норми, які підлягали застосуванню, а саме ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 191, ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, а також ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», а також ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, є безпідставними.

Твердження апеляційної скарги про те, що в порушення норм процесуального права місцевий суд не надав жодної оцінки доказам, що підтверджують розмір і періодичності сплати відповідачем аліментів до моменту пред'явлення позову, докази, якими підтверджуються фактично понесені позивачем витрати на підготовку дитини до школи, послуг репетитора з англійської мови, жодним чином не вказав мотиви, з яких не взяв вказані докази до уваги, не є підставою для скасування рішення та задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки судом першої інстанції невірно визначено розмір аліментів, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року в частині розміру аліментів змінити.

Стягувати з ОСОБА_5, паспорт серії НОМЕР_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 10 серпня 2018 року і до повноліття дитини.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк