ПОСТАНОВА

Іменем України

02 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 393/284/19

провадження № 22-ц/4809/1788/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

учасники справи :

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача за довіреністю Савіхіна Анастасія Миколаївна, Крилова Олена Леонідівна,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2019 року у складі судді Рачкелюка Ю.В. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову Банк зазначав, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29 березня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила згоду на те що, підписана заява разом з ''Умовами та правилами надання банківських послуг'', ''Правилами користування платіжною карткою'' та ''Тарифами Банку'', які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, станом на 23 квітня 2019 року існує заборгованість у розмірі 12038,16 грн., з яких: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1129,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 7487,39 - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2371,99 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 549,44 грн. штраф (процентна складова). Банк просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 12038,16 . та судові витрати у розмірі 1921 грн. (а.с.40-42).

Заочним рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що враховуючи відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсутність заборгованості за відсотками по кредиту, суд вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності і правильності нарахування відповідачу заборгованості за пенею і штрафом, оскільки розмір цих платежів визначається у відсотках до цієї основної заборгованості і прямо залежить від розміру останньої, тому, позов задоволенню не підлягає. (а.с.86-90).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позову. Відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відсутність підпису на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Відповідач підписуючи заяву анкету висловила свою згоду з формою договору та його умовами. 06 вересня 2011 року було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка в подальшому неодноразово перевипускалась. Відповідач користувалась кредитною карткою, виписка із банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами. Банк просив стягнути заборгованість яка складається з двох складових, а саме : 0,00 грн. тіло кредиту та 1129 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. Як свідчить довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, яка підписана особисто відповідачем, то вона повинна була вносити щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. до 25 числа місяця наступного за звітним. Відповідач з 28 квітня 2017 року не погашає взагалі заборгованості за договором, тому у неї і виникла прострочена заборгованість. Щодо пені та штрафів їх нарахування підтверджується довідкою (а.с. 94-97).

Відповідач не надала суду відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 25 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмого провадження без повідомлення учасників справи на 02 грудня 2019 року (а.с. 116, 120).

Судом встановлено і підвтерджується матеріалами справи, що 29 березня 2011 року відповідач подала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ця заява не містить відомостей щодо встановлення кредитного ліміту, процентної ставки за користування грішми та відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Зазначено лише, що бажає оформити на своє ім`я платіжну кредитну картку «Універсальна» (а.с.47).

Відповідно до доовідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем 27 вересня 2011 року, передбачена базова ставка за користування кредитом 2,5 % на місяць або 30 % на рік, щомісячний платіж 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, слідуючого за звітним. Передбачена сплата неустойки за несвоєчасне погашення заборгованості у вигляді пені 1, пені 2 та штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 5 % (процентна складова) від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих и просрочених процентів (а.с.48).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідачем не підписано (а.с.49-63).

Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК Українив редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір заборгованості і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема саме зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.

До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (березень 2011 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (07 травня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг зУмов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких підстав банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов`язання щодо сплати неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи із встановленого ст.13ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крм випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається соїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обов`язок щодо оцінки доказів, які є в справі, покладається на суд.

За правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До позовної заяви позивачем додані: розрахунок заборгованості, анкета-заява відповідача без зазначення розміру кредитного ліміту, Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» «55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем не в день заповнення анети-заяви 23 березня 2011 року, а 27 вересня 2011 року, через шість місяців після підписання анкети-заяви, а також додано Умови та правила, які не підписані відповідачем.

У позовній заяві позивач, посилаючись на поданий ним розрахунок заборгованості, зазначав, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує належним чином, у зв`язку з чим станом на 23 квітня 2019 року має заборгованість у розмірі 12038,16 грн., з яких: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1129,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 7487,39 - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2371,99 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 549,44 грн. штраф (процентна складова).

В позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач отримала кредитний ліміт в сумі 3600 грн.. Разом з тим, в розрахунку заборгованості вказано, що позивач сплатила заборгованість за тілом кредита 15 342,17 грн.. Заборгованість за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом відсутня.

Разом з тим зазначає, що прострочена заборгованість за тілом кредита 1 129 грн.34 коп..

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту.

В розрахунок з 01 червня 2015 року включена графа «Відсотки погашені за рахунок кредиту». В позовній заяві позивач посилався на те, що відповідно до 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, то збільшується розмір кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мали місце на дату нарахування процентів, однак в підписаних відповідачем заяві - анкеті, Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна «55 днів пільгового періоду» така згода відповідача відсутня.

Відповідно до ст.534 ЦК України у разі недостатності сум проведеного платежу для виконання грошового зобов?язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу авідшкодовуються витрати кредитора, пов1язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Аналогічні вимоги щодо черговості погашення заборгованості, що виникає в клієнтів позивача, визначено пунктом 2.1.6.11 ''Умов і Правил надання банківських послуг'' до яких приєдналася відповідач, підписавши анкету-заяву та копія яких додана до позовної заяви. Цим пунктом передбачено погашення на які посилається позивач. Цим пунктом передбачено погашення сумдозволеного овердрафта вже після погашення відсотків та всіх інших складових заборгованості.

З урахуванням положень ст. 534 ЦК України та пункту 2.1.6.11. ''Умов і Правил надання банківських послуг'', наявність у відповідача заборгованості за пенею і штрафом можлива лише за наявності основної заборгованості за кредитом (''тілом'' кредиту), яка, згідно з позовною заявою складає 0,00 грн.

Якщо у відповідача відсутня заборгованість за ''тілом'' кредиту, за відсотками за користування кредитом, то відсутні підстави для нарахування неустойки (пені, штрафу), що нараховується у відсотках лише до сум невиконаного грошового зобов`язання.

Не може бути нарахована просторочена заборгованість тіла кредиту у разі відсутності взагалі заборгованості за тілом кредиту.

Такі обставини свідчать, що банком на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні розрахунки, які ґрунтуються на не підписаних відповідачем Умовах та правилах надання банківських послуг та виходять за межі укладеної між банком на відповідачем письмової домовленості.

Крім того, Банком нарахована неустойка у вигляді пені за прострочення зобов`язання та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також у вигляді штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів.

Одночасне застосування неустойки за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Аналізуючи надані позивачем розрахунки заборгованості за правилами ст.89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру.

Іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором з урахуванням підписаних відповідачем умов та усуненням протиріч в розрахунку позивач до суду першої інстанції не надав. Сам суд зробити такий розрахунок не зміг, оскільки неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може грунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог, не спростовують, а зводяться до неврахування судом першої інстанції Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, щодо яких є правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, та до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Не надано належного розрахунку заборгованості і до суду апеляційної інстанції.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-383,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко