Справа №438/63/19
Номер провадження №2-з/438/2/2019
УХВАЛА

22 січня 2019 року суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т. вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

встановив:

У провадженні Бориславського міського суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, в якій позивач просить: стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 293724 грн. 04 коп.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом:

- накладення заборони будь-яким субєктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим субєктами та будь-яким державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно 15/80 частини нерухомого майна - квартири № 1, що розташована за адресою Львівська область, м. Борислав, вул. Дрогобицька, буд. 689 (реєстраційний номер обєкту нерухомого майна - 12394821);

- зобовязати відділ реєстрації Бориславської міської ради (82300, Львівська область, місто Борислав, вулиця Шевченка, 42) на підставі ухвали про забезпечення позову внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону вчинення реєстраційних дій щодо 15/80 частини нерухомого майна - квартири № 1, що розташована за адресою Львівська область, м. Борислав, вул. Дрогобицька, буд. 689 (реєстраційний номер обєкту нерухомого майна - 12394821);

- накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ (модель - 2107, рік випуску - 1994, обєм двигуна - 1458, дата реєстрації автомобіля - 17.08.2007 р.), що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1).

Мотивуючи заяву позивач ОСОБА_1 зазначив, що звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Згідно договору позики, укладеного 08.12.2017 року, він, ОСОБА_1, як позикодавець передав у власність позичальнику ОСОБА_2 власні кошти в сумі 81500 грн, що еквівалентно 3000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути позикодавцеві в повному обсязі у період з 04 до 08 червня 2018 року. На момент звернення позивача до суду із позовною заявою відповідач ОСОБА_2 свої зобов»язання щодо повернення грошових коштів за договором позики так і не виконав.

Невиконання протягом тривалого часу відповідачем свого обовязку за договором позики вказує на відсутність наміру у ОСОБА_2 добровільно повертати позивачу отриману від нього суму грошових коштів, а також сплачувати нараховані відповідно до умов договору проценти, пеню та проценти за несвоєчасне виконання зобовязання за договором.

Станом на сьогоднішній день одним з найбільш реальних способів для ОСОБА_1 поновити свої порушені права є можливість стягнути з ОСОБА_3 суму його боргу на підставі рішення суду про це за допомоги накладення державним або приватним виконавцем арешту на 15/80 частини квартири № 1 за адресою Львівська область, м. Борислав, вул. Дрогобицька, буд. 689, яка належить Відповідачу на праві приватної власності, а також на автомобіль марки ВАЗ (модель - 2107, рік випуску - 1994, обєм двигуна - 1458, дата реєстрації автомобіля - 17.08.2007 р.), який також перебуває у власності Відповідача. Накладення державним або приватним виконавцем який буде виконувати рішення суду в разі задоволення відповідного позову ОСОБА_1, арешту на перелічене майно надасть йому можливість звернути стягнення на відповідне майно Відповідача у разі відмови останнього добровільно погашати суму боргу у грошовому виразі.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу на праві власності належить 15/80 частини квартири №1, що знаходиться по вул.Дрогобицька, 689 в м.Бориславі Львівської області , а також відповідно до даних з Єдиного державного реєстру МВС у власності ОСОБА_2 перебуває автомобіль марки ВАЗ.

Позивач стверджує, що відповідач активно шукає можливість продати квартиру, зокрема вчиняє всі можливі дії для її продажу на веб-сайтах в мережі інтернет. Вважає, що ОСОБА_2, дізнавшись про наявність судової справи за позовом до нього про стягнення суми боргу за договором, позики, якнайшвидше реалізує належну йому на праві власності частку нерухомого майна, що може призвести до неможливості належного примусового виконання судового рішення по справі у примусовому порядку в разі задоволення позовних вимог. Також вважає, що відповідач з тих же причин може відчужити своє авто.

Дослідивши надані матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7 ЦПК України.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, зокрема, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення позову.

У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (ч.4 ст.151 ЦПК України).

Крім цього, в силу вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. надано роз'яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник ОСОБА_1 зазначаючи предмет позову, з яким звертатиметься до суду, зокрема, з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики грошей, просить з метою захисту його прав як позикодавця накласти арешт на належне ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме: 15/80 частин нерухомого майна - квартири № 1, що розташована за адресою Львівська область, м. Борислав, вул. Дрогобицька, буд. 689 та автомобіль марки ВАЗ (модель - 2107, рік випуску - 1994, обєм двигуна - 1458, дата реєстрації автомобіля - 17.08.2007 р.). Однак, заявник, просячи накласти арешт на вищевказане майно, не вказав будь-якого іншого рухомого та нерухомого майна, яке може належати відповідачу ОСОБА_3 на праві власності, доказів про наявність відритих рахунків у банках на ім'я ОСОБА_3

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, однак як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, ціна якого 293724,04 грн., що явно не співмірно із запропонованим заходом забезпечення позову.

Розглядаючи заяву, суд вважає, що заявником не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, не надано доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи призведе до порушення прав позивача. Крім цього, заявник не надав підтвердження наміру відповідача ОСОБА_3 навмисно ухилитися від виконання рішення суду. Суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інтереси ОСОБА_4, права якого можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням цього заходу забезпечення позову.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не знайшли своє підтвердження, тому заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського Апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.Т. Слиш