Справа № 723/1665/19
Провадження № 2/723/2141/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м.Сторожинець

Стожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Петреску Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , представник позивача ОСОБА_1 , до ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ ідеальну частку цього майна, -

встановив:

Позивач ОСОБА_5 , від імені якого діє адвокат Мазур О.Л. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ ідеальну частку цього майна, посилаючись на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 14.07.1997 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В шлюбі у подружжя народилась дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2003 році відносини з відповідачкою змінились в кращу сторону, вони відновили свої сімейні стосунки і почали знову проживати разом, не реєструючи шлюб. Від їх спільного проживання народилась ще одна дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Після цього вони вирішили побудувати будинок. Він поїхав до Російської Федерації заробляти кошти для належного забезпечення сім`ї та будівництва житлового будинку. За зароблені ним кошти 13.04.2005 року ОСОБА_6 купила земельну ділянку, площею 0,1164 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Великий Кучурів, Сторожинецького району. На цій земельній ділянці він з відповідачкою розпочали будівництво двоповерхового житловий будинок загальною площею 284,50 кв.м., житловою площею 78,10 кв.м., підсобною 206,40 кв.м., а також збудували гараж. По завершенню робіт тодішня дружина подала документи для прийняття в експлуатацію житлового будинку та 10.10.2008 року отримала свідоцтво на право власності на житловий будинок літ. «А», загальною площею 284,50 кв.м. та гараж літ. «Б», що розташовані в АДРЕСА_1 , форма власності приватна та становить одну ідеальну частку. Крім того, відповідачка зареєструвала право власності в Чернівецькому КОБТІ.

Зазначає, що до травня 2017 року вони проживали як сім`я, ростили дітей, дбали один про одного, їздили разом на відпочинок, святкували дні народження, новий рік, релігійні свята в колі сім`ї, вели спільне господарство, ділити спільний побут, а потім стосунки у них значно погіршилися і вони вирішили більше не проживати як чоловік та дружина. Між ними не вирішений спір щодо майна, придбаного за час спільного проживання, оскільки відповідачка не бажає в добровільному порядку провести розподіл земельної ділянки та житлового будинку, мотивуючи тим, що все належить виключно їй.

Просив встановити факт проживання його та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з січня 2003 року по травень 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1164 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0568, яка розташована в с. АДРЕСА_1 Кучурів АДРЕСА_1 та житловий будинок, загальною площею 284,50 кв.м. з гаражем, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати за ним право власності на Ѕ ідеальну частку вищевказаних земельної ділянки та житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_6 відзиву на позов не подавала, надала заяву про визнання позову.

Третя особа ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Колун В.П. подала до суду пояснення щодо позову, де просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.12.2017 року в ході розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України була накладено арешт на майно обвинуваченої в забезпечення цивільного позову законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 .. Вироком суду з обвинуваченої стягнено у відшкодування моральної шкоди 800 тис.грн. Розпочато виконавче провадження по виконанню цього судового рішення в рамках якого 23.10.2018 р. органом ДВС накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_6 . Про наявність виконавчого провадження відповідачці достовірно відомо, що підтверджується її заявою про зупинення виконавчого провадження та заявою про бажання періодично відшкодовувати шкоду ОСОБА_3 . Вважає, що замовчування наявності обтяження відносно майна, яке є предметом спору в даній справі, незалучення ОСОБА_3 як особи, чиї права повинні враховуватися при заявленому поділі майна, повне визнання відповідачем позову спрямовані на перешкоджання здійсненню виконавчого провадження та невиконання відповідачем судового рішення про відшкодування 800 тис.грн. Крім того, вважає, що позов не підлягає задоволенню також і з наступних підстав. Позивач посилається, що перебував на заробітках в Російській Федерації і за зароблені кошти відповідачка купила земельну ділянку і побудувала житловий будинок, однак не надав доказів про перетин кордону, про перерахування коштів, про придбання будівельних матеріалів. Спільний відпочинок, святкування свят самі по собі не свідчать про те, що між сторонами мали місце відносини, притаманні подружжю. Долучена до позову довідка про склад сім`ї ОСОБА_5 не підтверджує факту проживання однією сім`єю.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про розгляд справи, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_9 . ОСОБА_10 . в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи су її відсутності.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, пояснив, що його довірителька не бажала розподілити майно, коли виник спір щодо будинку і земельної ділянки. Після подачі позову до суду ОСОБА_5 вона змінила свою позицію і визнає позовні вимоги. ОСОБА_6 не працювала, так як доглядала дітей, а ОСОБА_5 працював в Росії, присилав кошти, за які відповідачка придбала земельну ділянку і будувала житловий будинок. Вони спільно витрачали кошти на придбання будівельних матеріалів, меблів.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, вважаючи його способом ухилення від виконання судового рішення про відшкодування шкоди в розмірі 800 тис.грн. Також вважає, що позивачем не доведено факту проживання однією сім`єю, та участі як одного з подружжя в будівництві житлового будинку, так як не надано жодного доказу на підтвердження надання коштів на будівництво. Народження дитини в 2004 році не свідчить, що вони проживали з 2005 року, коли будувався будинок. Надані фотокартки не доводять, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позицію своєї довірительки, вказала, що позивачем не надано доказів про наявність у позивача взаємних прав і обов`язків, що притаманні подружжю, в період, щодо якого просить встановити факт проживання однією сім`єю.

Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Свідок ОСОБА_8 в суді дала показання про те, що вона є донькою сторін по справі. Батьки розлучилися в 2002 році, після чого проживали окремо, а в 2003 році почали проживати разом. ОСОБА_11 не працювала, будинок будувався за кошти батька, який працював в Російській Федерації. Рішення щодо будівництва будинку батьки приймали спільно, у них був спільний бюджет. Вони проживали разом до 2017 року, їздили всі разом на відпочинок 2-3 рази в Турцію та ОСОБА_12 . Батько приїжджав з Росії інколи раз на півроку, інколи раз на три місяці. В подальшому він переважно лише заїжджав на територію України і одразу повертався в РФ. В будинок вони перейшли проживати, коли вона була в дев`ятому класі. До цього проживали на квартирі, яку винаймали. Вона з мамою їздила на будівництво будинку, де працювали наймані майстри.

Свідок ОСОБА_13 в суді дав показання про те, що він є рідним братом позивача. Останній жив у шлюбі з відповідачкою з 1998 по 2002 роки. В 2003 році вони знову зійшлися, жили в м.Чернівці на квартирі. ОСОБА_14 з 2003 року працював в м.Москва, а Віра вела господарство, доглядала дітей. Після того, як вони зійшлися, почали будувати будинок, брат пересилав гроші, а ОСОБА_15 керувала будівництвом, яке закінчилося в 2015 чи 2016 році. Коли брат приїжджав з Росії, то разом з дружиною і доньками приїздив до нього в село на свято Маланки. Він допомагав в облаштуванні фундаменту будинку 2005 чи 2006 році. В 2010 році його запросили на застілля в новий будинок. Брат перебуває в м.Москва з 1997-1998 р.р., там працював на різних роботах, в тому числі і офіційно. Йому про це відомо, так як сам теж деякий період був там на заробітках. Періодичність його приїздів в Україну різна, з точністю сказати не може.

З досліджених письмових доказів судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 та Відповідачка ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.07.1997 року до 18.10.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

З копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_6 належить на праві власності земельна ділянка, площею 0,1164 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0568, яка розташована в с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2005 р., що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №761111, виданого 05.10.2006 р.

Також ОСОБА_6 є власником житлового будинку літ. «А», загальною площею 284,5 кв.м., з гаражем літ. «Б», що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.10.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20558622 від 13.10.2008 року, а також інформаційною довідкою №168646940 від 30.05.2019 року.

Щодо вказаного будинку 13.12.2017 року здійснено державну реєстрацію обтяження на підставі ухвали суду від 12.12.2017 року у справі №727/10751/17.

З копії ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.12.2017 року у справі №727/10751/17 вбачається, що в ході розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України в забезпечення цивільного позову ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, накладено арешт на майно обвинуваченої, серед якого зазначено будинок АДРЕСА_1 .

Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.04.2017 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та стягнуто з неї на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 800 тис.грн.

У виконавчому провадженні №56919396 про стягнення з ОСОБА_6 800 тис.грн. постановою від 23.10.2018 року накладено арешт на все майно боржника; постановою від 21.03.2019 р. проведено опис майна боржника, а саме будинку АДРЕСА_1 ; постановою від 19.09.2019 р. призначено суб`єкта оціночної діяльності по визначенню ринкової вартості зазначеного житлового будинку. Крім того, згідно заяви ОСОБА_6 від 05.04.2019 р. вона просить долучити до матеріалів ВП квитанцію поштового переказу на адресу ОСОБА_3 300 грн. у рахунок відшкодування шкоди.

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 15.04.2019 року товариством колективних забудовників ТКЗ №6, встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.21).

З фотосвітлин, що на а.с.218-222 вбачається, що на двох з них зображені позивач та його молодша донька в житловому помешканні біля новорічної ялинки та за столом, на іншій - позивач і відповідачка з доньками на вулиці, ще на одній, зроблених із різницею в часі в декілька років вони вчотирьох перебувають за столом, зі слів представника позивача на якомусь святкуванні. Ще на одній світлині зображені позивач та відповідачка на морському судні, а на іншій вони зафіксовані за столом в закладі ресторанного типу серед інших гостей. Як пояснив представник позивача даними світлинами підтверджується те, що сторони по справі разом відпочивали на морі, проводили святкування. При цьому суду не вдалося встановити, в який період часу мали місце події, зафіксовані на фото світлинах, так як сторонами таких відомостей не надано.

З відповіді на запит адвоката Мазура О.Л., наданої ФОП ОСОБА_16 від 16.04.2019 р. вбачається, що згідно бази даних про клієнтів ОСОБА_5 звертався у 2012 році та в 2016 році в агентство ФОП Овчаренко, ВК «ТУР» для оформлення документів та підбору турів на відпочинок із своєю сім`єю в складі дружини ОСОБА_6 та двох дочок ОСОБА_8 , ОСОБА_8 .. 20.06.2012 він оплатив відпочинок в Єгипті в м.Шарм-ель-Шейх (двоє дорослих та двоє дітей), 01.08.2016 р ІНФОРМАЦІЯ_4 оплатив відпочинок в Турції в м.Кімер (троє дорослих та одна дитина) (а.с.31).

За приписами ч.2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ч.2 ст.74 СК на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного Кодексу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, частиною 4 вказаної статті визначено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-148цс12 та правовому висновку Верховного Суду у справі №588/350/15-ц.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до наведених правових норм, суд вважає, що позивачем не доведено факту його проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з січня 2003 року по травень 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , як просив встановити згідно заявлених вимог.

Суд оцінює критично показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , як свідчення заінтересованих осіб, оскільки вони є близькими родичами позивача, також ОСОБА_8 , внаслідок свого малолітнього віку, на думку суду, не могла правильно оцінювати відносини між батьками, та їхню участь в придбанні майна, що є предметом спору. Показання свідків містять суперечності. Крім того, вказані свідки взагалі не зазначили обставин, які б вказували на ведення позивачем та відповідачкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільне придбання майна чи спільні витрати.

Довідка, видана 15.04.2019 року ТКЗ №6, підтверджує лише той факт, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Те, що її назва довідка про склад сім`ї, не доводить наявності фактичних сімейних відносин між зареєстрованими особами.

Суд вважає, що факт народження доньки ОСОБА_17 у 2004 році, перебування сторін на відпочинку чи на святкуваннях, без наявності інших ознак, які характеризують фактичні шлюбні відносин, а саме: спільного проживання, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат чи придбання спільного майна в інтересах сім`ї, не свідчить про проживання сторін однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

На думку суду, те, позивач оплачував відпочинок в Єгипті та Турції в 2012 та 2016 роках, не свідчить про наявність між сторонами стосунків, притаманних сім`ї згідно визначення ст.3 СК України, зважаючи на те, що такі витрати в інтересах сторін та їхніх дітей були здійснені лише двічі, зі значним розривом в часі, і мали місце значно пізніше після набуття відповідачкою у власність майна, що є предметом спору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відносини, які склались між сторонами, не відповідають критеріям сімейних відносин між чоловіком і жінкою, які не перебувають в шлюбі між собою, а тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.74 СК України.

Також, суд вважає, що позивачем не доведено, що нерухоме майно, яке є предметом спору в даній справі, було придбано за спільні грошові кошти чи в результаті спільної праці сторін, тому відсутні підстави вважати його спільним сумісним майном сторін по справі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, тому слід відмовити в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,4,5,12,13,76,81,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ ідеальну частку цього майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2019 року.

Суддя