Справа № 159/3709/19
Провадження № 2/159/1097/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Лесика В.О.,

за участі секретаря Посполітак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Ремонтно житлове-комунальне підприємство №2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась в суд з позовом про визнання відповідачів у справі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право на житлову площу в будинку АДРЕСА_1 .

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини: 19.03.2002 року їй як працівнику КП «Ковельбуд» було надано житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_1 . В даному житловому приміщенні вона з її дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 були зареєстровані та проживають по сьогоднішній час.

На даний час, мешканцям гуртожитку дозволено приватизувати займані ними приміщення. При зверненні позивачки в центр надання адміністративних послуг Ковельської міської ради, у відділ приватизації житла для оформлення даної приватизації , її повідомили що в кімнаті де вона проживає разом з дітьми зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З моменту їх заселення відповідачі по справі ніколи там не проживали, місце їх фактичного проживання їй невідомо. З 2002 року відповідачі не проявляють інтересу до житла, за місцем реєстрації не з`являються, вони не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою ,особистих та речей повсякденного використання, які б належали відповідачам у кімнаті не має.

Така реєстрація місця проживання відповідачів перешкоджає їй приватизувати житло та оформити субсидії, а тим самим порушуються майнові та немайнові права позивачки, як квартиронаймача житла, у зв`язку з чим вона прохає суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Крім того, позивачка зазначила , що перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам не чинила, поскільки спірним жилим приміщенням відповідачі не користуються з моменту її вселення, зазначені обставини зможуть ствердити свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, попередньо подали заяву, в якій просять справу слухати у їх відсутності, позов підтримують і просять його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в силу вимог ст. 128 ЦПК України, були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явились без повідомлення причин, відзиву не подали.

Розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про підставність позову.

Як встановлено в судовому засіданні позивач та її неповнолітні діти зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 з 19.03.2002 року по даний час , що підтверджено довідкою житлово-експлуатаційної дільниці.

Між позивачкою та колишнім власником житлового приміщення ( гуртожитку КП «Ковельбуд») 01 січня 2006 року укладено договір найму житлового приміщення в гуртожитку КП «Ковельбуд» відповідно до якого наймодавець надав в користування наймачу, тобто ОСОБА_1 кімнату АДРЕСА_2 .

Про оплату саме позивачкою комунальних послуг свідчать довідки підприємств, які надають такі послуги.

Зазначені докази дають підстави суду вважати вселення та проживання в кімнаті АДРЕСА_2 на законних підставах, незважаючи, що ордер на це приміщення відсутній в матеріалах справи, приймаючи до уваги ту обставину, що позивач та її діти тривалий час там зареєстровані та фактично проживають.

Відповідно до ст. 127 ЖК України та п. 2 Примірного положення про гуртожитки, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до вимог статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний орден, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не має право бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

Згідно зі ст. ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Змінами до законів України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», від 4 березня 1992 року № 2163-ХП «Про приватизацію державного майна» передбачено, що гуртожитки включено до об`єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (Закон України від 3 березня 2005 року № 2453-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках»).

Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК УРСР.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В судовому засіданні допитувались свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які показали що в часу надання позивачці кімнати в гуртожитку крім неї та її сім`ї ніхто не проживав і не проживає на даний час.

Зазначені в своїй сукупності обставини, які були предметом дослідження в судовому засіданні дають підстави для задоволення позову, так як іншим чином позивачка не може захистити свої законні права на приватизацію гуртожитку на яку вона має право відповідно до Закону.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного задоволення вимог позовної заяви не порушуватиме житлових прав відповідача та надасть можливість ОСОБА_1 реалізувати своє право на приватизацію житла, яке надано їй у передбаченому порядку та у якому вона постійно одноосібно проживає.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації з 2002 року, тобто в будинку АДРЕСА_1 , не приймають участі у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг, витратах пов`язаних з обслуговуванням житла. Відповідно реєстрація відповідачів у кімнаті, позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію даного житла.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судові витрати слід віднести за рахунок позивача відповідно до її клопотання.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 9,71,72,127,128,129 Житлового кодексу України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено 06.12.2019 року.

Головуючий:В. О. Лесик