Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа №369/12218/15-ц

провадження № 61-6082св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В.М.,

суддів: Калараша А.А., Лесько А.О., Мартєва С. Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року у складі головуючого судді Ковальчук Л.М. та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М., Желепи О.В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 році ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку і усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що 12 серпня 2011 року він уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:028:0002 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з договором купівлі - продажу він отримав у власність земельну ділянку загальним розміром 0,0805 га, проте згодом виявилася, що він фактично користується земельною ділянкою значно меншого розміру, за рахунок збільшення розміру земельної ділянки відповідача, унаслідок чого відомості, які зазначені в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку від 04 листопада 2003 року, виданому на ім`я відповідача, не відповідають дійсності. А саме: згідно з вказаним Державним актом загальна площа земельної ділянки складає 0,1548 га, згідно з планом забудови садиби ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , затвердженого головним архітектором Києво -Святошинського району, площа сусідньої земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_3 , складає 0,11 га, з якого видно, що у її матері ОСОБА_2 ділянка лише 0,11 га, а фундамент розміщений у центрі ділянки ОСОБА_5 .

Таким чином, різниця між фактичною площею земельної ділянки та зазначеною в Державному акті, становить 0,04 га.

Загальна площа земельної ділянки НОМЕР_6 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, складає відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 серпня 2011 року № 31518-0,0805 га. Фактично лише-0,04 га. Таким чином, різниця в площах між придбаною ним земельною ділянкою та фактичною на місцевості складає 0,03 га.

Внаслідок такої невідповідності фактичної та офіційно документально зафіксованої площі земельної ділянки АДРЕСА_3 , порушені його права, як власника сусідньої земельної ділянки під НОМЕР_6 .

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, з посиланням на положення статті 152 ЗК України, статей 317, 321, 391 ЦК України просив визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 04 листопада 2003 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, належною на праві власності ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:028:0002 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 перенести огорожу з північної сторони її земельної ділянки на 20 метрів на південь від межі фундаменту, розташованого на його земельній ділянці, та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 лютого 2017 року, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції з висновками якими погодився апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку і усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

22 березня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого

2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого

2019 року, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Києво-Святошинського районного суду Києвської області № 369/12218/15-ц.

У квітні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла вищезазначена справа.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою призначено до судового розглядув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди постановили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не встановивши всіх фактичних обставин справи, а саме, що залучена відповідачем копія рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради №630 від 22 грудня 2000 року містить виправлення, а саме додруковано фразу: «із земель запасу П.П. Борщагівської сільської ради» та в архівній копії така фраза відсутня, крім того відсутня схема земельної ділянки, а тому вважає що даний документ не може бути прийнятий до уваги судом. Крім того, представник позивача зазначає, що справа була розглянута в суді апеляційної інстанції без його участі, хоча і подав клопотання про перенесення судового розгляду.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У поданому в травні 2019 року відзиві, ОСОБА_3 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення, які є законними і обґрунтованими, залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 червня 1999 року № 287 вирішено припинити право користування земельною ділянкою ОСОБА_6 у АДРЕСА_3 площею 0,15 га в зв`язку із смертю; надано ОСОБА_2 в постійне користування для обслуговування житлового будинку та господарських будівель зазначену земельну ділянку.

Рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24 вересня 1999 року № 380 безоплатно передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,15 га, місцезнаходження якої АДРЕСА_3 .

Рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 вересня 2000 року № 490 вирішено: надати ОСОБА_2 в постійне користування земельну ділянку площею 0,04 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у АДРЕСА_3 , за рахунок земель запасу сільської ради; Землевпоряднику сільської ради ОСОБА_9 виготовити схему, встановити межі, внести зміни в земельно-шнурову книгу, рахувати за ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,19 га у АДРЕСА_3 ; Секретарю виконкому Коваленко Л.М. внести зміни в облікову документацію; попередити ОСОБА_2 , що будь-яке будівництво зі сторони берега/північної частини городу забороняється.

У грудні 2000 року до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області звернулась дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_5 з листом від 09 грудня 2000 року на ім`я сільського голови Кодебського О.І. , у якому просила надати їй в постійне користування 0,04 га земельної ділянки, які виділялись для її матері.

У свою чергу, 09 грудня 2000 року ОСОБА_2 подала заяву голові Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у якій просила вилучити з її присадибної ділянки 0,04 га її дочці ОСОБА_5 .

Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2000 року № 630 вирішено припинити право постійного користування земельною ділянкою площею 0,04 га ОСОБА_2 за її згодою у АДРЕСА_3 ; надати в постійне користування для будівництва житлового будинку ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,08 га у АДРЕСА_1 за рахунок земель з городу матері та 0,04 га додатково із земель, що прилягають до їх земельної ділянки з виходом на північну сторону із земель запасу Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області

від 30 березня 2000 року № 108/5 ОСОБА_5 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану у АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

30 березня 2001 року рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 185 ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських

будівель за типовим проектом 184-24-179.84 на 4 кімнати загальною

площею 60,29, корисною площею - 87,74 у АДРЕСА_1, і зобов`язано ОСОБА_5 одержати в архітектора села план на забудову, і будівництво будинку провадити за обраним проектом.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ № 027409 від 04 листопада 2003 року ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 30 березня 2000 року № 108/5 є власником земельної ділянки площею 0,0805 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) земельної ділянки-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:028:0002 .

4 листопада 2003 року ОСОБА_2 виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 027410 площею 0,1548 га, кадастровий номер 322485901:01:028:0001 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення (використання) земельної ділянки-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12 серпня 2011 року ОСОБА_5 , як продавець, передала належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,0805 га (сільськогосподарські угіддя-рілля 0,0805 га), кадастровий номер земельної ділянки :01:028:0002 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність покупцеві ОСОБА_1 , а покупець прийняв земельну ділянку у власність і сплатив за неї обговорену грошову суму.

Згідно відповіді №Ф-1173 від 22 жовтня 2015 року сільського голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Кодебського О.І. , виконавчий комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради повідомив, що в зв`язку з тим, що межі земельних ділянок по АДРЕСА_3 не відповідають оформленим та виданим Державним актам, для врегулювання спірного питання на вказані земельні ділянки комісія рекомендує землевласникам (землекористувачам) звернутися в землевпорядну організацію провести інвентаризацію з виконанням топографо-геодезичної зйомки в М 1:500 з нанесенням схем земельних ділянок згідно Державних актів на право власності на землю.

Відповідно до відповіді на запит №1-12/415 від 8 квітня 2016 року сільський голова Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Кодебський О.І . зазначив, що виконавчий комітет Петропавлівсько- Борщагівської сільської ради повідомив, що з урахуванням рішень Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 24 вересня 1999 року № 380, від 30 вересня 2000 року № 490, від 22 грудня 2000 року № 630 та від 30 березня 2000 року № 108/5 ОСОБА_2 отримала право зареєструвати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,11 га, місцезнаходження якої АДРЕСА_3 , а ОСОБА_5 отримала право зареєструвати право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 в обґрунтування вимог зазначав, що рахунок придбаної ним земельної ділянки неправомірно збільшено розмір земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 , чим порушуються його права й чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша стаття 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України, статті 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

На підставі статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Земельні ділянки сторін мають спільну межу, з приводу якої і виник спір, а позивач фактично використовує свою земельну ділянку у меншому розмірі, ніж передбачено правовстановлюючими документами.

Так, відповідно до клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року було призначено проведення судової земельно-технічної експертизи з відповідними питаннями, які мають суттєве значення для справи.

Згідно висновку проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 28 січня 2019 року № 20221/17-41/1975-1981/19-41 встановлено, що фактичні розміри та межі земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідають розмірам та межам даних земельних ділянок, що визначені державними актами на право власності на земельні ділянки серії КВ № 027409 та серії КВ № 027410 від 04 листопада 2003 року відповідно.

Стороною по справі ставилося питання, чи перетинаються та/або накладаються межі земельних ділянок №№0001 та 0002 відповідно до меж, визначених у державних актах, чи відповідають фактичні межі земельних ділянок сторін у справі межам за державними актами та інші питання. Проте, відповідно до експертизи від 28 січня 2019 року № 20221/17-41/1975-1981/19-41 встановлено, що не можливо визначитися яка саме земельна ділянка є тією, на яку накладається інша, та яка земельна ділянка - ділянкою, яка накладається, встановити неможливо, а деякі питання знаходяться поза межами компетенції експерта.

Таким чином, відповідно до проведеної експертизи від 28 січня 2019 року № 20221/17-41/1975-1981/19-41, експертом не надано відповіді на ряд питань, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не з`ясував на які саме питанні по експертизі було надано відповідь та чи в повному обсязі, не роз'яснив представнику позивача право на проведення додаткової експертизи та не обговорив питання про призначення експертизи компетентному експерту з огляду на те, що предметом спору є фактичне розташування земельної ділянки позивача на місцевості за координатами визначеними у державному акті та перетин координат земельної ділянки позивача з координатами земельної ділянки відповідачки.

Таким чином, апеляційний суд погоджуючи з рішенням суду першої інстанції дійшов передчасного висновку відсутність підстав для задоволення позову, при цьому з урахуванням поведеної не в повному обсязі експертизи від 28 січня 2019 року № 20221/17-41/1975-1981/19-41, доводів на які посилався позивач, не з`ясував дійсних розмірів та меж земельних ділянок сторін, якими вони фактично користуються, місця розташування фундаменту на земельній ділянці позивача відповідно до наданих дозволів на будівництво, унаслідок чого не встановив наявність чи відсутність порушення прав позивача, як власника земельної ділянки з боку відповідача, або інших суміжних землекористувачів.

Ухвалення судового рішення за відсутності встановлених судом фактичних обставин суперечить фундаментальним принципам цивільного судочинства та не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законних та справедливих рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Таким чином, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров