Справа № 761/3384/18
Провадження № 2/761/1035/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Припутневич В.І., Шлапаковій А.О., Позднякова В.С.,

за участю представника позивача: Митяй Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу Служби утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що гуртожиток по АДРЕСА_1 на праві господарського відання закріплено за позивачем.

Відповідач в 1988 році був поселений у гуртожиток на підставі ордера, який був виданий згідно спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету.

Комісією було проведено обстеження кімнати № 228 в гуртожитку та з`ясовано, що з березня 2016 року відповідач за вищевказаною адресою не проживає, особисті речі в кімнаті відсутні, місце проживання відповідача не відоме про що складені відповідні акти.

А тому на підставі положень статті 71 ЖК УРСР позивач звернувся до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення представника позивача, свідків, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як встановлено в судовому засіданні, за Комунальним підприємством «Київпастранс» на праві повного господарського відання закріплено гуртожиток по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації №30 від 10.04.2002 року.

Зазначений гуртожиток знаходиться на балансі Служби утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури Комунального підприємства «Київпастранс».

На підставі Ордера №296, який виданий на виконання рішення адміністрації профспілкової організації від 06.01.1988 року, ОСОБА_1 був поселений в гуртожиток що знаходиться по АДРЕСА_1 .

З 14.01.1988 року ОСОБА_1 зареєстрований в гуртожитку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 30.11.1987 року по 12.01.2007 року працював у позивача.

Актами від 30.06.2017 року, 29.08.2017 року та 31.10.2017 року підтверджується, що ОСОБА_1 в кімнаті №228 гуртожитку не проживає з березня 2016 року, за житлово-комунальні послуги не сплачує, речі в кімнаті відсутні, відомості про його місце перебування відсутнє.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердили, що з березня 2016 року ОСОБА_1 не проживає в гуртожитку.

Глава 4 ЖК УРСР визначає порядок користування гуртожитками.

Стаття 127 ЖК України визначає, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Стаття 71 ЖК УРСР передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Суду не надано доказів, що за відповідачем має зберігатись ліжко-місце більше ніж протягом шести місяців відсутності.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК УРСР).

Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням, а тому суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, та для вирішення заявлених вимог застосувати положення статей 71 та 72 ЖК УРСР.

У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.

Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що відповідач тривалий час не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин, суду не надано доказів, що позивачу чинять перешкоди в користуванні гуртожитком, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.41, 47 Конституції України, ст..ст.71, 72, 127, 130 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.77-81, 141, 264, 265, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства «Київпастранс» в особі відокремленого підрозділу Служби утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури (, адреса: м.Київ, вул..Набережне шосе, буд.2) до ОСОБА_1 (РНОКПП не відомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21 жовтня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула