Справа № 464/7307/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/1233/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І., Жукровська Х.І.,

з участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року, постановлене в складі головуючої - судді Чорної С.З. у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, ОСОБА_5 , з участю третіх осіб ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дудко Олени Олександрівни, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 звернулась в суду з позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що її мама, ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Львові у віці 57 років, про що 03.10.2014 року складено відповідний актовий запис № 654, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 23.12.2015 року Сихівським ВДРАЦС ЛМУЮ. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на об`єкт нерухомості на території м. Львова, спадкове майно, серед іншого, складається із 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Факт родинних відносин між нею та спадкодавцем підтверджується відповідними документами, а саме свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Однак, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_5 . Оскільки останній придбав вказану квартиру у власність 18.12.2006 року на підставі договору купівлі-продажу в період його перебування з 18.10.2003 року у шлюбі з її матір`ю - ОСОБА_7 , відтак 1/2 цієї квартири за законом належала ОСОБА_7 на праві власності згідно глави 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» ст.ст. 60-61, 63 СК України. Факт шлюбних відносин спадкодавця ОСОБА_7 із ОСОБА_5 підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя. На спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями за законом є троє осіб: позивачка - ОСОБА_4 (дочка спадкодавця), відповідач - ОСОБА_5 (один з подружжя, який пережив спадкодавця) і третя особа за позовом - ОСОБА_6 (мама спадкодавця). Покликаючись на положення ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, вказує, що на час відкриття спадщини спадкоємець ОСОБА_5 разом із спадкодавцем в силу різних особистих обставин постійно не проживав і в спірній квартирі не зареєстрований до цього часу. Також спадкоємцями першої черги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заяви до нотаріуса про прийняття у спадщини спірної квартири подані не були, позаяк про існування таких заяв позивачу не відомо, і жоден із вказаних спадкоємців першої черги досі не отримали свідоцтво про право на свою частину спадщини за законом. Все це вказує на те, що спадкоємці першої черги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовилися від належної їм частини спадкового майна ОСОБА_7 Вона ж, як спадкоємець першої черги, у встановлений законом 6-місячиий строк звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, а після закінчення вказаного терміну звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою приватного нотаріуса Дудко О.О. від 19.08.2016 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що нею не надано правовстановлюючі документи на підтвердження права власності померлої ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 , та одночасно рекомендовано звернутися з позовом до суду.

Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 , право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме - на 1/4 частину 4-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року оскаржили представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 покликається на те, що судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зазначає, суд без зазначення причин і підстав в мотивувальній частині оскаржуваного рішення проігнорував посилання позивачки на вимоги ст. 1272 ЦК України щодо пропуску відповідачем строку на прийняття спадщини і безпідставно не застосував вимоги зазначеної норми матеріального права щодо обґрунтування позовної заяви про визнання її права власності в порядку спадкування саме на Ѕ частини спірної квартири, а не на ј частину такої, та фактично відхилив докази сторони позивача на підтвердження обставин без зазначення мотивів їх відхилення.

Вважає, що суд першої інстанції за відсутності позовних вимог про поділ спадщини між спадкоємцями обґрунтував свої висновки саме рівністю часток кожного спадкоємця у спадщині, безпідставно і неправильно застосувавши таким чином норми матеріального права.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 покликається на те, що суд дійшов до неправильних височків у справі, зокрема не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що правовстановлюючі документи на спірне майно знаходилися у ОСОБА_5 і він в добровільному порядку не бажав надавати позивачці чи нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Стверджує, що позивачка та її представники не вживали активних дій для того, щоб отримати необхідні документи.

Вважає, що позивач на час вирішення питання в суді не вважається власником спірного майна, а тому не може обґрунтовувати правову підставу звернення до суду статтею 392 ЦК України. Крім цього, представники позивача не довели в суді, що її право кимось оспорюється або не визнається, або вона втратила правовстановлюючі документи.

Стверджує, що частка спадкодавця у спірному майні не була а ні визначена, а ні виділена у встановленому законом порядку, тому вважає передчасним звернення до суду з вимогою про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст.41 Конституції України та ст.ст. 328 - 330 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За вимогами ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

В той же час, згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові у віці 57 років померла спадкодавець ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_4 , що стверджується, відповідно, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 23.12.2015 Сихівським ВДРАЦС ЛМУЮ (актовий запис № 654) та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 29.08.1978 року Катеринівською сільською радою Сахновщинського району Харківської області. В подальшому, позивач ОСОБА_4 змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », що, в свою чергу, стверджується Витягом № 7 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (бланк АКК 689004).

Також встановлено, що за життя ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 , що підтверджується витягом № 9 з Державного реєстру актів цивільне стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (бланк АКК 689005), а також свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданим 18.10.2003 року відділом РАГС Галицького РУЮ м.Львова за актовим записом № 255.

Після смерті ОСОБА_7 залишилось спадкове майно, а саме 1/2 частки 4-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки та садовий будинок АДРЕСА_4 .

Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Так, згідно повідомлення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 1/19047 від 31.12.2015 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.12.2006 року в реєстрі за № 3665 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. Оскільки ОСОБА_5 придбав вказану квартиру у власність 18.12.2006 року на підставі договору купівлі-продажу в період його перебування з 18.10.2003 року у шлюбі з її матір`ю - ОСОБА_7 , то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що така є спільною сумісною власністю подружжя, рівність часток у якій презюмується і відповідачем у даній справі не спростована. А відтак, 1/2 спірної квартири за законом належала покійній ОСОБА_7 на праві власності згідно приписів глави 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» ст.ст. 60-61, 63 СК України.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є її чоловік, як один із подружжя, який пережив спадкодавця - ОСОБА_5 (відповідач), донька померлої - ОСОБА_4 (позивач) та мама померлої - ОСОБА_6 (третя особа).

Як вбачається з довідки (форми №2) з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Житловик-С» від 07.09.2016 року за № 2605, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані троє осіб: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (піднаймач); ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (піднаймач) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка).

Спір, який виник між сторонами, стосується порядку та обставин прийняття спадщини членами сім`ї спадкодавця на належне їй нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 53737702, заведеної після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 , обоє 16.11.2012 року. Тобто, вказані заяви подані в межах шестимісячного строку, передбаченого ст.1270 ЦК України, і подані такі щодо наступного спадково майна: садовий будинок АДРЕСА_1 ; земельні ділянки площею 0, 0530 га та 0,0537, які розташована на території Грибовицької сільської ради, садове товариство «Світанок», Жовківського району Львівської області (за межами населеного пункту); земельна ділянка площею 0, 0547 га, розташована на території Грибовицької сільської ради.

Крім того, в матеріалах спадкової справи наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 12.12.2015 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої ОСОБА_7 , а саме, на частину квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємець за законом ОСОБА_6 , мати спадкодавця ОСОБА_7 , яка її пережила, у передбачений законом шестимісячний строк у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не зверталась, на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживала, а відтак вважається такою, що не прийняла спадщину.

Учасники справи - позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 , звернулись у передбачений законом шестимісячний строк в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , а відтак, виходячи з системного аналізу глав 84, 86, 87 Ц`К України вважаються такими, що прийняли спадщину щодо всього спадкового майна, яке залишилось після смерті спадкодавця.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. 30.09.2016 року видано два Свідоцтва про право власності за реєстровими номерами № 577 та № 580, у відповідності до яких посвідчено, що ОСОБА_5 , який є пережившим чоловіком ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу - садовий будинок АДРЕСА_4 (реєстраційний номер 30680961) та земельна ділянка площею 0, 0537 га, кадастровий номер - :07:000:0135, яка розташована на території Грибовицької сільської ради, садове товариство «Світанок», Жовківського району Львівської області (за межами населеного пункту).

Крім того, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. 30.09.2016 року видано два Свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровими номерами № 586 та № 583, у відповідності до яких посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцю майна ОСОБА_7 - ОСОБА_5 видано дані свідоцтва про право на спадщину 1/2 частки спадщини, яка складається з наступного майна: 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_4 (реєстраційний номер 30680961) та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0537 га, кадастровий номер - :07:000:0135, яка розташована на території Грибовицької сільської ради, садове товариство «Світанок», Жовківського району Львівської області (за межами населеного пункту). Другим спадкоємцем цього майна є ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину іншої Ѕ частки не видано.

Згідно абзацу 3 п.6 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. за вих. № 57/02-14 від 30.09.2016 року ОСОБА_5 повідомлено, що видати йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0, 0530 га, що розташована на території Грибовицької сільської ради, садове товариство «Світанок» (за межами населеного пункту) Жовківського району Львівської області, призначену для ведення садівництва, неможливо у зв`язку із відсутністю необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Водночас, постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. від 19.08.2016 рогку відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно її матері ОСОБА_7 з тих підстав, що у спадкоємця ОСОБА_4 відсутні усі необхідні для оформлення спадщини документи, а саме правовстановлюючі документи або належним чином видані дублікати на наступне майно: садовий будинок АДРЕСА_4 ; земельні ділянки площею 0,0530 га та 0, 0537, які розташована на території Грибовицької сільської ради, садове товариство «Світанок», Жовківського району Львівської області (за межами населеного пункту); земельна ділянка площею 0, 0547 га, розташована на території Грибовицької сільської ради та квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач ОСОБА_4 будучи спадкоємцем першої черги за законом, своєчасно подала заяву про прийняття спадщини, однак не може оформити спадщину відповідно до закону та отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, тобто не може в повній мірі реалізувати своє право на власність, у зв`язку із відсутністю у неї правовстановлюючих документів на таке.

У судах першої та апеляційної інстанцій представник позивача пояснив, що він неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_5 з вимогою надання правовстановлюючих документів на нерухоме спадкове майно, однак позитивного результату дані звернення не принесли. Більше того, він звертався і до приватного нотаріуса Дудко О.О. з проханням витребувати у відповідача ОСОБА_5 для належного оформлення права власності на спадкове майно правовстановлюючі документи на таке, в тому числі і на спірну квартиру. Однак жодних дій з даного приводу нотаріусом здійснено не було, наслідком чого стало його звернення в Головне територіальне управління юстиції у Львівській області відносно неналежних дій і протиправної поведінки нотаріуса, що стверджується повідомленням № М-601/0/4-16/05 від 20.07.2016 року Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Пленуму Верховного Суду України в п. 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/05 від 03.03.2004 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності.

Оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно знаходяться у відповідача ОСОБА_5 , що визнається відповідачем.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що приватним нотаріусом було здійснено запити до відповідних органів про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно (необхідних для оформлення прав на спадкове майно), щодо спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 , за наслідками чого було отримано повідомлення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №1/19047 від 31.12.2015 року з інформацією про майно, копію договору купівлі-продажу, посвідченого 18.12.2006 року в реєстрі за № 3665 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б., а також витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13131726 від 04.01.2007 року. Також з матеріалів справи вбачається, що у даній справі проводилась судова оціночно-будівельної експертиза, за наслідками якої складено висновок № 2657 від 23.08.2017 року. Усі необхідні документи для проведення вказаного експертного дослідження на вимогу експерта були надані відповідачем ОСОБА_5 .

В той же час з часу смерті спадкодавця минуло вже майже сім років, судовий розгляд даної справи триває вже з вересня 2016 року, тобто майже три роки, відповідач правовстановлюючі документи на спірну квартиру нотаріусу не надає, що спростовує твердження його представника про невжиття стороною позивача необхідних заходів для отримання таких документів з метою оформлення спадщини. З наведеного вбачається, що позивач не може реалізувати свої спадкові права, саме у зв`язку з відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на майно її померлої мами ОСОБА_7 , які перебувають у відповідача ОСОБА_5 , який, в свою чергу, в добровільному порядку таких не надає, чим перешкоджає їй в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. така документація не витребовувалась.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відтак, враховуючи вищевикладені обставини, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 4-6, 10, 12-13, 43 ЦПК України), суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом має право на спадщину, що відкрилася після смерті її матері ОСОБА_7 , проте за відсутності правовстановлюючих документів, які оформлені на ім`я відповідача і які останній не бажає надати ні нотаріусу, ні позивачу, остання позбавлена можливості у передбачений законом спосіб у нотаріуса оформити свої спадкові права і одержати свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їх доводів, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 вересня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.