Справа № 401/3336/18;
Провадження № 2/401/227/19
18 січня 2019 року місто Світловодськ
Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючий суддя Макарова Ю.І.,
з участю:
секретар Суліма І.І.,
позивач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Світловодського міськрайонного суду в режимі відеоконференції між Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області та Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Ухвалою судді від 21.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до першого судового засідання на 18.01.2019 року.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його проведення повідомлений належним чином, відзив на позов не подав.
Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.
Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦК України; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі № 6-50цс16.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в бог грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 року у справі № 6-2789цс16.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказів, які б спростували факт отримання відповідачем у позивача грошових коштів суду не надано.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що зобов`язання за договором позики відповідач повинен був виконати в строк до 01.08.2018 року, таким чином, станом на день ухвалення рішення термін прострочення виконання зобов`язання складає 171 день.
Індекси інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується в офіційних періодичних видання, в тому числі газеті «Урядовий кур`єр», тобто середній рівень інфляції, який за період прострочення складає 112, 4, є загальновідомою інформацією, тому, відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних, процентів за користування коштами та індексу інфляції підлягають задоволенню. При цьому, суд бере до уваги розрахунок наданий позивачем, відповідно до якого проценти за користування коштами за період з 24.05.2018 року по 18.01.2019 року становлять 4648, 75 грн., втрати від інфляції за період з 01.08.2018 року по 31.12.2018 року 2440,00 грн., три відсотка річних - 579, 75 грн.
Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору за подання позову до суду в сумі 704, 80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 206, 208, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.141, 142, 263-265, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Відомості про сторони:
Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 25.02.2015 року Дніпропетровським РВ ГУ ДМС України в Дінпропетровській області, проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 03.07.2003 року Світловодським МРВ УМВС України в Кіровоградській області, проживає в с.Серебряне Світловодського району Кіровоградської області, РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в порядку передбаченому ст. 354 ЦПК України безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23.01.2019 року.
Суддя Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області Ю.І. Макарова
18 січня 2019 р.