Провадження № 2/521/3999/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання - Коваль Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 із позовом до Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю та просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на ј частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку, зазначеного літерою «А», загальною площею 86,9 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м., та надвірних будівель: «Б» - сараю, «В» - літньої кухні, «Г» - бані, «Д» - вбиральні, І - мостіння, № 1-3 - огорожі, ІІ - колодязя.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона постійно проживає, а з 07.07.2003р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею в зазначеному домоволодінні проживали: ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його син ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , її тітка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на сьогоднішній день проживають її доньки: ОСОБА_5 1974 р.н., та ОСОБА_6 2008 р.н.
11.12.2004 року ОСОБА_7 подарував, а я вона - ОСОБА_1 прийняла у дар ј частину кам`яного житлового будинку, житловою площею - 61,5 кв.м. який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності іншої - ј частки майна, кам`яного житлового будинку, загальною житловою площею - 61,5 кв.м. який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно наданої довідки КП «БТІ» ОМР за №493215.36.18 від 30.03.2018 року, зареєстровано за ОСОБА_2 , дата реєстрації: 31.01.1973 року,
Після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горецької В.М., яка 14.01.2019 року видала їй Свідоцтво про право на спадщину за Заповітом на спадщину, яка складається з Ѕ частки житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності на Ѕ частку спадкового майна належним чином було зареєстровано за ОСОБА_1
16.05.2018 року, КП «БТІ» ОМР надав інформацію, що спадкодавцю ОСОБА_4 належить Ѕ частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а на іншу Ѕ частку домоволодіння житлового будинку зареєстровано право власності в рівних частках за співвласниками - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Померлий ОСОБА_3 , успадкував за законом та належним чином зареєстрував право власності на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом спадкування, отримавши у 1997 році Свідоцтво про право на спадщину за законом згідно якого зареєстрував право власності в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації на Ѕ частку зазначеного житлового будинку.
Крім того, позивач зазначала, що більш ніж 16 років постійно проживала і проживає у домоволодінні під АДРЕСА_1 із своїми доньками, де веде домашнє господарство, підтримую чистоту і порядок в домоволодінні, сплачуючи комунальні платежі.
Також зазначає, що саме з 07.07.2003 року вона - ОСОБА_1 зареєстрована, та з дня свого народження постійно проживає у домоволодінні під АДРЕСА_1 , ј частка якого належить на праві власності, ОСОБА_2 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка безперервно, відкрито і добросовісно оплачувала усі комунальні платежі за електроенергію, газ, водопостачання, вивіз сміття та несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаного домоволодіння. Вона володіє вказаною часткою домоволодіння відкрито, ніяких дій для приховування цього факту вона не здійснює, усі сусіди з нею знайомі та можуть підтвердити факт її постійного проживання, що підтверджується також копіями квитанцій про оплату комунальних платежів, що додані до матеріалів справи. Проживаючи в зазначеному домоволодінні вона - ОСОБА_1 , не одноразово проводила капітальний, поточний та косметичний ремонт житла.
Відповідні обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явився, повідомлявся заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляв, з заявами та клопотаннями до суду не звертався, та відзиву щодо позову не подавав.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, вислухавши позивача, його представника та за відсутності відзиву щодо позову від представника відповідача, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вищезазначені обставини підтверджуються довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 19.08.2019р. № 508522.72.19, та відповідними правовстановлюючими документами, копії яких містяться в матеріалах цивільної справи. (а.с. 68, 69, 70, 71, 72, 73)
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи. (а.с. 47)
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що в свою чергу також підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи. (а.с. 46)
На підставі свідоцтва про смерть, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 . (а.с. 34)
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.01.2019р. ОСОБА_1 являється власником Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 35)
Довідкою (випискою з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 30.06.2019р. № 571, виданою керівником ОСОН «Сахарний», встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 з 07.07.2003р., ОСОБА_5 з 2010 р. та ОСОБА_6 з 2010р. (а.с. 33)
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з вимогами ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами які мають значення для справи, і, які повинен довести позивач (ч.1 ст.81 ЦПК України) є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Частиною 3 ст.397 ЦК України передбачено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).
Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

В судовому засіданні було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 відкрито, безперервно володіла нерухомим майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , ј частка якого зареєстрована за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім того нею систематично сплачувались комунальні послуги та здійснювався ремонт будинку.

За вищевказаний період будь-які вимоги щодо даного майна від будь-яких осіб не надходили.

Дані обставини також підтверджуються показаннями свідків, що були допитані в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що позивач він знає з 2000 років та вона проживає в будинку АДРЕСА_1 , разом із нею проживають у відповідному будинку доньки. Обслуговуванням будинку вона займається. Претензій відносно будинку до неї ніхто не пред`являв.

ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила суду, що позивача знає з 2000р. тобто з моменту її проживання в будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку вона проживає разом із доньками та мамою. Тітка позивача померла та після її смерті позивач успадкувала частину належного їй будинку. Обслуговуванням будинку займається позивач та наразі там ведуться ремонтні роботи.

Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведеного суд приходить до висновку, що позивач більше 16 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, а тому набула право власності за набувальною давністю на ј частку будинку АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.15,16,344 ЦК України, 10, 12, 77-81, 197-198, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 04.06.1997р. Знам`янським МВР УМВС України в Кіровоградській обл., зареєстрована: АДРЕСА_2 ) право власності за набувальною давністю на ј частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку, зазначеного літерою «А», загальною площею 86,9 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м., та надвірних будівель: «Б» - сараю, «В» - літньої кухні, «Г» - бані, «Д» - вбиральні, І - мостіння, № 1-3 - огорожі, ІІ - колодязя.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 15 листопада 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН