ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8199/19 Справа № 208/1490/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кам`янської міської ради, комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вказував, що 02 листопада 2017 року о 02.00 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Мерседес-бенц Спрінтер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, рухався мостовим переходом в напрямку від пр.Т.Шевченка до лівобережної частини міста. Проїжджаючи повз з`їзду з мостового переходу на вул.Тритузна, наїхав на металеву конструкцію, яка розташована перпендикулярно проїзній частині на всю її ширину. В цей час фрагмент даної конструкції відірвався від основи та вдарив по нижній частині автобусу, чим завдав механічних пошкоджень у нижній частині кузову, біля дверей пасажирського салону з правого боку. Зазначений автомобіль належить йому на праві особистої власності.

Його автомобіль отримав механічні пошкодження та актом обстеження дорожніх умов на дільниці автомобільної дороги від 02 листопада 2017 року встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали незакріплені металеві стики мосту.

Відповідно до звіту з оцінки майна № КТЗ- з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного автомобілю, складеного 24 листопада 2017 року ТОВ «ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ», величина вартості матеріального збитку становить 35.168 грн. Департаментом ЖКГ та будівництва Кам`янської міської ради повідомлено, що зазначений мостовий перехід, відповідно до рішення міської ради від 28 жовтня 2016 року № 538-11/VII «Про створення комунального підприємства Кам`янської міської ради «Містшляхсервіс», знаходиться на балансі комунального підприємства Кам`янської міської ради «Містшляхсервіс».

13 лютого 2018 року постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі про адміністративне правопорушення відносно директора комунального підприємства Кам`янської міської ради «Містшляхсервіс» Дороганова В.Ю. за ч.4 ст.140 КУпАП провадження закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Зазначав, що Кам`янська міська рада та комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Містшляхсервіс» повинні забезпечувати належний стан дорожнього покриття зазначеного мосту. Вважає, що обов`язок по забезпеченню безпечних умов руху транспортних засобів дорогами, міст утримання вулиць і доріг міст покладений виключно на органи місцевого самоврядування, в даному випадку на відповідачів, у зв`язку з чим відповідальність за відшкодування збитків, завданих йому пошкодженням автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригод, що сталася 02 листопада 2017 року внаслідок невідповідності стану автомобільної дороги вимогам безпеки руху, повинні нести саме відповідачі, які не забезпечили ремонт та утримання дороги за встановленими для них будівельними нормами державними стандартами.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в розмірі 35.168 грн., моральну шкоду в розмірі 10.000 грн., судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наступного:

- мостовий перехід знаходиться на балансі КП Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс", обов`язок по забезпеченню безпечних умов руху покладено на органи місцевого самоврядування;

- позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів.

Кам`янська міська рада надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на відповідність рішення місцевого суду нормам матеріального права та встановленим у справі обставинам, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 листопада 2017 року о 02.00 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Мерседес-бенц Спрінтер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, рухався мостовим переходом в напрямку від пр.Т.Шевченка до лівобережної частини міста. Проїжджаючи повз з`їзду з мостового переходу на вул.Тритузна, наїхав на металеву конструкцію, яка розташована перпендикулярно проїзній частині на всю її ширину. В цей час, фрагмент даної конструкції відірвався від основи та вдарив по нижній частині автобусу, чим завдав механічних пошкоджень у нижній частині кузову, біля дверей пасажирського салону з правого боку.

Про зазначений факт 02 листопада 2017 року позивачем повідомлено Кам`янський відділ поліції ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.17).

Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль MERCEDES-BENZ, SPRINTER 416 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, належить на праві особистої власності позивачу ОСОБА_1 (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль позивача 02 листопада 2017 року отримав механічні пошкодження.

Відповідно до звіту з оцінки майна № КТЗ- з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного автомобілю, складеного 24 листопада 2017 року ТОВ «ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ», величина вартості матеріального збитку становить 35.168 грн. (а.с.28-73).

Департаментом ЖКГ та будівництва Кам`янської міської ради повідомлено, що зазначений мостовий перехід відповідно до рішення міської ради від 28 жовтня 2016 року № 538-11/VII «Про створення комунального підприємства Кам`янської міської ради «Містшляхсервіс», знаходиться на балансі комунального підприємства Кам`янської міської ради «Містшляхсервіс» (а.с.26).

13 лютого 2018 року постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення директора комунального підприємства Кам`янської міської ради «Містшляхсервіс» Дороганова В.Ю. за ч.4 ст.140 КУпАП провадження закрито,у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.27, 74-75).

Рішенням Кам`янської міської ради від 28 жовтня 2016 року №538-11/VII було передано на баланс майно, а саме мости та шляхопроводи, які були прийняті на баланс уомунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс", актами прийняття-передачі основних засобів від 01 лютого 2017 року.

Для поточного ремонту мостів та шляхопроводів в 2017 році Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, як розпорядником коштів, укладено договори на поточний ремонт з ПП «Сегмент» та ПРС-Ресурс, що вбачається з листа від 17 листопада 2017 року наданого директором департаменту житлово-комунального господарства та будівництва міської ради Понізова С.Є.

З журналу огляду лівобережного мосту комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" встановлено, що під час огляду 24 листопада 2017 року лівобережний міст знаходиться в нормальному стані, зауваження відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем необґрунтовано належними та допустимими доказами наявності в діях відповідачів вини в спричиненні шкоди позивачу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказаною нормою встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини, а саме у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин.

Вирішуючи спір, місцевий суд дійшов передчасного висновку про те, що проведення відповідачем комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" 24 листопада 2017 року огляду лівобережного моста, за результатами якого лівобережний міст знаходиться в нормальному стані та відсутність постанови, якою встановлена вина директора комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс", свідчать про відсутність вини відповідача у заподіянні позивачеві шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

Разом з тим, матеріали справи містять протокол про адміністративне правопорушення від 13 листопада 2017 року (а.с.27), складений майором поліції Пушко Е.О. , згідно змісту якого ОСОБА_4 ,, будучи відповідальною особою за належне утримання мостового переходу через м.Дніпро, не вжив заходів щодо забезпечення безпечного утримання деформованого шва, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача та завдано матеріального збитку.

Постанова Заводського районного суду м.Днпродзержинська від 13 лютого 2018 року не містить посилання на відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, провадження у справі про адміністративне порушення відносно ОСОБА_4 за ч.4 ст.140 КупАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи те, що судом не встановлено порушення позивачем Правил дорожнього руху України, відповідачами не доведено, що шкода завдана не з їх вини, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позову не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

Відповідно до частини третьої статті 14, частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено,що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи, несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про дорожній рух» організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад,-органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах-центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах-центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті.

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року (далі - Єдині правила), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (пункт 11 розділу 2 «Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій» Єдиних правил).

З матеріалів справи вбачається, що комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" є балансоутримувачем мостового переходу через річку Дніпро згідно рішення Кам`янської міської ради від 28 жовтня 2016 року № 538-11/VII (а.с.26).

За встановлених у справі обставин, оскільки обов`язок постійного контролю за станом усіх елементів на ділянці мостового переходу, де сталося ДТП, належить до виключної сфери управління комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" як балансоутримувача цієї автомобільної дороги, то саме зазначена комунальна дорожньо-експлуатаційна організація має відповідати за відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 35.168 грн., згідно наданого позивачем звіту від 24 листопада 2017 року (а.с.28-37), підлягають стягненню з комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс".

Крім того, частковому задоволенню підлягає вимога позивача про відшкодування моральної шкоди відповідачем.

Так, статтею 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Зважаючи на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 вимушений був витрачати свій час на ліквідацію наслідків дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з цим зазнав моральних переживань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи, що позивач є власником автомобіля та безпосередньої участі в дорожньо-транспортній пригоді не приймав, з комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 1.000 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що на обґрунтування відшкодування витрат на правову допомогу позивачем наданий договір про надання правової допомоги від 12 січня 2018 року, укладений між адвокатом Бразалуком С. О. та ОСОБА_1 (а.с.76-78), та акт виконаних робіт від 10 квітня 2019 року, в якому міститься розрахунок витрат часу Бразалука С.О. на правову допомогу (а.с.201) з зазначенням дій, які здійснені адвокатом, витраченого на них часу та вартості наданих послуг, згідно з яким надано наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи, надання правової консультації з питання, узгодження правової позиції - 600 грн.; підготовка та подання до суду позовної заяви - 5 годин, вартість робіт 3.000 грн.; участь у судових засіданнях адвокатом (6 судових засідань) - 6.000 грн.; складання відповіді на відзив - 2 години роботи - 1.000 грн.; адвокатський запит - 1 година, вартість робіт 500 грн. Загальна вартість послуг адвоката згідно вказаного акту 11.100 грн.

На підтвердження оплати вказаних витрат позивачем надано квитанцію про оплату послуг адвоката Бразалука С.О. в розмірі 11.100 грн. (а.с.201).

Колегія суддів вважає, що позивачем належним чином доведено розмір фактичних витрат на правничу допомогу адвоката, разом з тим з матеріалів справи вбачається, що фактично адвокат Бразалук С.О. приймав участь не в шести, а в трьох судових засіданнях: 28 листопада 2018 року, 10 квітня 2019 року та 28 травня 2019 року, що підтверджується відповідними протоколами судових засідань (а.с.196,205,213). Таким чином, сума заявлених позивачем витрат на правову допомогу підлягає зменшенню на 3.000 грн. та складає 8.100 грн.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, зважаючи на результат розгляду справи, відповідно до задоволених вимог позовної заяви та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.832 грн.48 коп. (за звернення з позовною заявою 704 грн. 80 коп., з апеляційною скаргою 1.127 грн. 68 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу 8.100 грн., загальна сума судових витрат складає 9.932 грн. 48 коп.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради, комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 35.168 грн.

Стягнути з комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 1.000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з комунального підприємства Кам`янської міської ради "Містшляхсервіс" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 9.932 грн. 48 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.