ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2019 року

м.Харків

справа № 643/5393/17

провадження № 22-ц/818/71/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року, постановлене під головуванням судді Скотаря А.Ю., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 21 вересня 2018 року), -

в с т а н о в и в :
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.
У березні 2018 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 429,31 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав, оскільки неприязні стосунки між сторонами не свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків. Крім того ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини; вимоги про чинення перешкод у спілкуванні з дитиною позивачем за зустрічним позовом не доведені.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 03 липня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18 січня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.100).

Як на підставу первісних позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 з пологового будинку її з дитиною не забрав, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не приймає участі у вихованні сина. Ухиляється від утримання дитини, має заборгованість по сплаті аліментів, що є підставою для позбавлення відповідача за первісним позовом батьківських прав. Просить також збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина до 1/4 частини з усіх видів заробітку останнього, проте не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як того вимагає закон, а також збільшити розмір аліментів, що стягуються на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку з 670 грн. до 1000 грн. щомісячно та стягнути додаткові витрати на дитину, викликані необхідністю лікування та профілактичного щеплення останнього, в розмірі 4010 грн.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Матеріали справи містять висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 20.03.2018 року, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Зазначено, що фактичне місце знаходження ОСОБА_2 не відоме, він в травні 2016 року на 5-му місяці вагітності не навідував ОСОБА_1 у пологовому будинку. Після народження дитини не забрав їх з пологового будинку. ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Підставою для такого висновку стали інформація КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7», інформація керівництва поштампу-ЦПЗ №1 Харківської дирекції українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 16.02.2017 року, а також відповідь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с.90-91).

Сам батько, ОСОБА_2 не був присутнім на засіданні комісії Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.12.2016 року і до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання останньої аліменти до досягнення дитиною трьох років, щомісячно в розмірі 670 грн., починаючи з 05.12.2016 року до 19.08.2019 року (а.с.101).

Обгрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 стверджувала, що відповідач з пологового будинку її з дитиною не забрав, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не приймає участі у вихованні сина, ухиляється від утримання дитини.

Матеріали справи свідчать про те, що з серпня 2014 року ОСОБА_2 проходить військову службу за контрактом у Національній гвардії України. Він періодично перебував у відрядженні в районах виконання завдань за призначенням у зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, зокрема у періоди часу: з 11.07.2015 року по 23.09.2015 року, з 10.02.2016 року по 11.04.2016 року, з 27.05.2016 року по 25.08.2016 року, з 26.10.2016 року по 31.01.2017 року, з 03.03.2017 року по 07.03.2017 року, з 11.03.2017 року по 24.03.2017 року, з 01.06.2017 року по 05.08.2017 року, з 02.10.2017 року по 15.11.2017 року (а.с.78-81). Тобто в період, коли народилася дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , він перебував в зоні АТО.

Разом з тим матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_2 та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Крім того практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Факт оскарження відповідачем рішення про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Тому висновок суду першої інстанції про доведеність факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, не відповідає фактичним обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині позбавлення батьківських прав, відмови у задоволенні зустрічного позову та судових витрат. В зазначеній частині слід ухвалити нове рішення, в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як на підставу зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що він намагався зберегти сім`ю, проте ОСОБА_1 не бажала підтримувати з ним стосунки та відмовлялася від будь-якої допомоги, в тому числі і матеріальної. Перешкоджала зустрічі з сином, що продовжується й досі. Зазначає, що він бажає спілкуватись з сином, бажає приймати участь в його утриманні та вихованні. Вважає, що ОСОБА_1 слід зобов`язати не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини та спілкуванні з нею шляхом встановлення часу спілкування ОСОБА_2 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері дитини - ОСОБА_1 у вихідні дні з 11.00 до 17.00.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 141 СК передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно приписів ч.1, ч.2, ч.3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Закріплення права батьків та дитини на спілкування відповідає світовим стандартам захисту прав дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 9 Конвенції організації об`єднаних націй про права дитини 1989 року, яка 27 вересня 1991 року набула чинності для України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Позивач має бажання приймати активну участь у його вихованні, спілкуватися з ним, але наразі позбавлений можливості належним чином здійснювати свої батьківські права.

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради від 20.03.2018 року надав висновок, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Тому Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважав недоцільним висновок щодо способу участі ОСОБА_2 у вихованні дитини та спілкуванні з нею шляхом встановлення часу спілкування ОСОБА_2 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів вважає необхідним зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне визначити спосіб участі позивача у вихованні сина, а саме: періодичні та систематичні побачення батька і сина, час їхнього спілкування з урахуванням вимог закону, та виходячи, насамперед, з інтересів дитини. При цьому колегія суддів враховує вік дитини, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, а також ті обставини, що з часу народження дитина жодного разу не бачила позивача. Тому таке спілкування має відбуватись виключно у присутності матері дитини, при цьому слід враховувати режим дня дитини, якій на день ухвалення рішення суду апеляційної інстанції виповнилось лише 2 роки 5 місяців.

Колегія суддів вважає, що кожен з батьків має рівні права та обов`язки щодо дитини. ОСОБА_2 , як батько дитини, прагне і повинен приймати участь у вихованні сина та створювати для нього необхідні умови його фізичного, духовного та морального розвитку. Спілкування позивача за зустрічним позовом з дитиною має бути систематичним і максимально забезпечувати в першу чергу саме інтереси дитини.

Тому слід визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини та спілкуванні з нею шляхом встановлення часу спілкування ОСОБА_2 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері дитини - ОСОБА_1 : кожної 1-ї та 3-ї суботи кожного місяця з 10.00 до 12.00 год.

Доводи апеляційної скарги в цій частині відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що позивачкою понесені додаткові витрати на дитину у зв`язку із придбанням необхідної дитині вакцини для проведення щеплення. Розмір витрат підтверджений письмовими доказами. Тому стягнення з ОСОБА_2 Ѕ частини зазначених витрат відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

З урахуванням вищевказаного, рішення суду підлягає скасуванню в частині позбавлення батьківських прав, відмови у задоволенні зустрічного позову та судових витрат. В зазначеній частині слід ухвалити нове рішення, в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав слід відмовити. А зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року в частині позбавлення батьківських прав, відмови у задоволенні зустрічного позову та судових витрат скасувати та ухвалити в зазначеній частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини та спілкуванні з нею шляхом встановлення часу спілкування батька ОСОБА_2 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері дитини - ОСОБА_1 :

- кожної 1-ї та 3-ї суботи кожного місяця з 10.00 до 12.00 год.;

Рішення суду в частині стягнення додаткових витрат на дитину - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 23.01.2019 року.