ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3576/11 Номер провадження 22-ц/814/200/19Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого (судді-доповідача) Карпушина Г.Л., суддів Абрамова П.С.,Хіль Л.М., при секретарі судового засідання Діхтяр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2018 року по справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на рішення та дії державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ПАТ «Банк Фамільний» звернувся до суду із скаргою на рішення та дії державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області, в якій просить суд скасувати постанову Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 17.10.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачеві відносно боржника ОСОБА_2 В обґрунтування скарги зазначає, що державним виконавцем на вимогу ЗУ «Про виконавче провадження» не вжито належних заходів для виконання рішення суду та не повідомлено стягувача щодо руху виконавчого провадження. Чим було порушено права стягувача на повторне пред'явлення виконавчого листа.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2018 року у задоволенні публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на рішення та дії державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області - відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржив банк посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою його скаргу задовольнити у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги доказ виконавчої служби, а саме копії журналу вихідної кореспонденції, оскільки він не являє собою підтвердження реальної відправки кореспонденції.

Також не взято до уваги рішення Європейського суду з прав людини (Жовнер проти України, №56848/00,параграф 33 від 29 червня 2004 року) де зазначено, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишити невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін».

Окрім цього, станом на дату звернення до райсуду у стягувача відсутній будь-який виконавчий лист, по справі №2-3576,який би сприяв виконанню рішення суду, так як виконавчою службою неналежним чином виконано свої обов'язки по здійсненню стягнення з боржника боргу та у разі повернення виконавчого листа, належним чином направити його банку.

Відзив на апеляційну скаргу подав Автозаводський ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області у якому зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотримання норм як матеріального так і процесуального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Банк Фамільний», а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що скаржником у скарзі висловлені тільки припущення, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа винесена без дотримання вимог чинного законодавства, оскільки із відповіді Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області «не вбачається чи було належним чином перевірено майновий стан боржника, чи було виконано усі виконавчі дії передбачені ЗУ «Про виконавче провадження».

Скаржник у своєму запиті від 03.05.2018 року просить надати конкретну інформацію, чи перебуває на примусовому виконання у Автозаводському ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області відповідний виконавчий документ, а також скаржник прохає надати завірений витяг із журналу реєстрації вихідної кореспонденції. Тобто більше ніякої інформації банк не витребовував у виконавчої служби, тому безпідставно зроблені висновки щодо неналежної перевірки майна боржника і чи взагалі було направлено оригінал виконавчого документу.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. На момент розгляду справи був присутній представник виконавчої служби, інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання у Автозаводському ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області з 08.06.2012 року по 17.10.2013 рік перебувало виконавче провадження №32958405 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3576, виданого 24.04.2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фамільний» заборгованість на загальну суму 56 640 грн. 25 коп. на підстави рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.11.2011 року.(а.с.9-11)

Постановою державного виконавця від 08.06.2012 року відкрито виконавче провадження та надано боржнику термін для самостійного виконання рішення суду до 14.06.2012 року.

Державним виконавцем 17.10.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'зку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.(редакція чинна на момент проведення виконавчих дій)

Стягувачу було надано строк для повторного пред'явлення виконавчого документу до 17.10.2014 року.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на розгляд скарги повторно на виконання виконавчий документ не подавався.

Станом на жовтень 2018 року виконавче провадження №32958405 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3576, виданого 24.04.2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фамільний» заборгованість на загальну суму 56 640 грн. 25 коп. знищене внаслідок закінчення трирічного строку зберігання завершеного виконавчого провадження, що підтверджується копією акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення(а.с.39-41).

Як убачається із копії журналу реєстрації вихідної кореспонденції наданої державним виконавцем до суду першої інстанції за 24.10.2013 р. як доказ того, що скаржнику повертався виконавчий документ (а.с.58).

Відмовляючи у задоволенні скарги банку районний суд виходив з того, що оскільки скаржник та державний виконавець не надали до суду постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, матеріалів виконавчого провадження, та самого виконавчого листа, скаржник не навів конкретних доводів незаконності дій виконавця та не надав доказів на їх підтвердження, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як убачається із матеріалів справи виконавчий документ пред'явлено на виконання скаржником 05.06.2012 року і тільки у 2018 році скаржник почав цікавитися станом його виконання.

Скаржник як стягувач мав право згідно ЗУ «Про виконавче провадження» ознайомлюватись з матеріалами виконавчого провадження, знімати копії тощо у період перебування виконавчого документа на виконанні та після його завершення. Проте банк виявив бажання скористатися цим правом через 6 років після пред'явлення його на виконання.

Банком не надано жодних доказів, які підтверджують, що під час примусового виконання даного виконавчого документа рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання даного виконавчого документа порушено права чи свободи скаржника.

Посилання апелянта щодо порушення виконавчою службою ЗУ «Про виконавче провадження», а саме неналежної перевірки майнового стану боржника та інших дій передбачених Законом, спростовуються наданими доказами, а також зумовлені тільки своїми припущеннями.

Як убачається із матеріалів справи, інформація щодо перевірки майнового стану боржника та щодо вжитих державним виконавцем виконавчих дій не надавалась скаржнику, оскільки скаржник не запитував таку інформацію та відсутня можливість надати таку інформацію, так як виконавче провадження знищене внаслідок закінчення трирічного строку зберігання завершеного виконавчого провадження, передбаченого п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5.

Строк зберігання журналів реєстрації вихідної кореспонденції згідно ст.122 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5, становить три роки.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто скаржником не надано належних та достатніх доказів щодо порушення норм Закону виконавчою службою.

Наведенні в апеляційній скарзі доводи колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвали - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують і підстав для скасування ухвали немає.

Відповідно до статті 5 Закону, пільги щодо сплати судового збору відсутні відносно сплати судового збору відносно скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби. Водночас у частині другій статті 4 вказаного Закону не встановлено ставки судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Однак, згідно з п.1.9 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на ухвалу суду для юридичної особи або фізичної особи-підприємця складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1762 грн.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати ВС у справі №915/955/15 від 29 травня 2018 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» - залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на користь держави судовий збір у розмірі 1762 грн. (одержувач: УК у м. Полтаві, ,р/р 0006, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998,код класифікації доходів бюджету: 22030101).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 22 січня 2019 року.

Головуючий суддя: ______________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________ П.С. Абрамов ____________ Л.М. Хіль