Справа № 148/718/18
Провадження №2/148/473/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В. при секретарі Мрочко Т.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.01.2017 помер його батько ОСОБА_4, який за життя залишив на його ім'я заповіт. Після його смерті він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на транспортний засіб марки ПФ 01 Фермер, випуску 2005 року, шасі №Y9ВРF31, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого Тульчинським МРЕВ Вінницької області 16.04.2016.

Відповідач після смерті батька має право на спадщину за законом на 1/4 частину спадкового майна. Ще за життя батька він заволодів обманним шляхом його причіпом до легкового автомобіля і батьку так і не повернув. Даний причіп та документи на нього знаходяться у відповідача у користуванні і він не має можливості скористатися його правом власності. Він пропонував ОСОБА_3 добровільно поділити спадщину, а саме, сплатити йому його частину за даний причів, а причів, щоб залишився йому, однак той відмовився.

В зв'язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить поділити майно, отримане ним та ОСОБА_3 у спадок після смерті батька, виділивши йому право власності в порядку спадкування на автомобільний причіп моделі ПФ 01 Фермер, випуску 2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнути на користь відповідача грошову компенсацію у вартості причіпа Фермер, що становит 1/4 його вартості, що становить 1250 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, не згоден з часткою відповідача. Просить стягнути з позивача судові витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, згідно копії заповіту від 14.09.2013 (а.с.7) ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 після своєї смерті усе своє майно.

Згідно копії свідоцтва про смерть від 11.01.2017 серія І-АМ №368996 (а.с.4) 07.01.2017 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно копії спадкової справи №85/2017 до майна померлого 07.01.2017 ОСОБА_4 (а.с.46-104) вбачається, що 11.02.2017 ОСОБА_1, а 09.12.2017 ОСОБА_3 звернулися до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. На 3/4 частину спадкового майна, а саме, на транспортний засіб марки ПФ 01 Фермер, випуску 2005 року, шасі №Y9ВРF31, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого Тульчинським МРЕВ Вінницької області 16.04.2016, позивач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене Тульчинською державною нотаріальною конторою від 21.11.2017 (а.с.91), а відповідач ОСОБА_3, відповідно, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Тульчинською державною нотаріальною конторою від 09.12.2017 (а.с.101) на 1/4 частину спадкового майна - транспортний засіб марки ПФ 01 Фермер, випуску 2005 року, шасі №Y9ВРF31, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого Тульчинським МРЕВ Вінницької області 16.04.2016.

Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач прийняли та поділили спадщину відповідно до вимог закону.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК України, ч.1 ст.13 ЦПК України).

В свою чергу, суд звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві ставить питання про поділ майна, отриманого сторонами у спадок після смерті батька, а саме, автомобільного причепа моделі ПФ 01, тоді як даний причіп, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори вже розподілено між сторонами, про що свідчать відповідні копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 21.11.2017 (а.с.91) та законом від 19.12.2017 (а.с.101).

Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз'яснено, що неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Суд не наділений повноваженнями вийти за межі позовних вимог при розгляді справ позовного провадження. У даному випадку позивач розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, однак, невірно вибрав спосіб захисту свого порушеного права, тому позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат, суд встановив наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правничу допомогу.

Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому й судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, що були понесені позивачем, у відповідності до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача не підлягають.

Згідно з положенням ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна норма викладена в статті 28 Правил адвокатської етики.

Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у фіксованому розмірі. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат справи тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 Постанови Пленуму ВСУ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2019 між адвокатом ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги №20 по даній справі, про що свідчить ордер серія КС №433020 (а.с.132).

Згідно додатку №1 до договору Про надання правової допомоги №2 від 15.01.2019 (а.с.133) вбачається, що сторни домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за Договором становить 500 грн.- за ознайомлення з матеріалами, консультації та 1000 грн. - участь в одному засіданні.

Разом з тим, ні відповідачем, ні його представником до матеріалів справи не долучено розрахунку витрат на правничу допомогу та оригіналу квитанції про сплату даного гонорару, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про відшкодування витрат за професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 20 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 76-81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спадщини відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16.01.2019.

Суддя: