Провадження № 2/638/726/19
24 жовтня 2019 року Дзержинський районній суд м. Харків в складі:
головуючого судді Грищенко І.О.
за участю секретарів судового засідання Самогньозд О.І., Котяш Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Марокко, національний паспорт НОМЕР_1 , місце проживання : АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП ,
25.09.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на свою користь відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 99 926, 56 грн., а також 5 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, 1000,00 грн. - відшкодування витрат на правову допомогу, 1000,00 грн відшкодування витрат , пов?язаних з проведення авто-товарознавчого дослідження № 412В, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1069,27 грн.
Представник позивача в судове засідання не з?явився, надавши суду письму заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України не заперечує.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не прибув, до суду надійшла заява з Харківського національного університету ім. Каразіна, студенткою якого є відповідач, в якій зазначено, що відповідач ОСОБА_2 відмовилась отримувати судову повістку про виклик до суду.
Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглянув справу на підставі ст.ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов наступного висновку .
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 автомобіль марки AUDI Q 3 , р.н НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , 2012 року, зареєстрований на ім?я ОСОБА_1 .
Згідно даних відповіді № 2201-21/074 2 від 12.04.2019 року , Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна Навчально науковий інститут міжнародної освіти ХНУ повідомляє, що громадянка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний паспорт НОМЕР_1 , є студенткою 4 курсу медичного факультету ХНУ ,ім. Каразіна.
Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов?язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль позивачки отримав пошкодження , згідно до даних протоколу огляду пошкодженого ТЗ № 412В від 31.10.2017 року.
За договором № 462/17 від 31.10.2017р. між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про надання послуг по авто-товарознавчому дослідженню, виконавець бере на себе зобов?язання провести експертну оцінку, та визначити вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля AUDI Q3, реєстраційний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_5 , 2012 року виготовлення, пошкодженого внаслідок ДТП 23.10.2017 року , а замовник зобов`язується надати необхідні дані та документи, та провести оплату в розмірі 1000,00 грн.
ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_4 за договором № 462/17 від 31.10.2017 року за проведення експертизи 1000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 316627 від 31 10.2017року, актом виконання робіт до договору від 31.10.2017 року .
Згідно даних висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 412В від 31.10.2017 року, сума матеріальної шкоди, заподіяної позивачу ОСОБА_1 , власнику автомобіля марки AUDI Q3, р.н НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , 2012 року випуску ,внаслідок ДТП, складає 99 926,56 грн.
Згідно зі ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з п.1.ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
У пункті 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» роз`яснено, що шкода заподіяна майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи. У п. 9 вказаної Постанови роз`яснено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладання на відповідальну за неї особу обов`язок надати річ того ж роду та якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справ втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунити інші негативні наслідки, неправомірних дій заподіювача шкоди.
Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоду про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоду, застрахувала свою цивільну відповідальність , із вимогою про виплату страхового відшкодування. Як вбачається з правового висновку, що був зроблений Верховним Судом України право потерпілого на відшкодування шкоди її заподівачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
В п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування спорів, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особою, яка зобов?язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншими об?єктами, використання, зберігання або утримання, якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п.2.2 Правил дорожнього руху України).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов?язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов?язку відшкодовувати шкоду за участю, якщо доведе , що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( частина 5 статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167ЦК України). Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов?язана відшкодовувати шкоду.
Пошкодження належного позивачці автомобіля та заподіяння йому шкоди сталася з вини відповідачки ОСОБА_5 Кензи, що підтверджується даними змісту постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.11.2017року , яка і має нести відповідальність.
Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 99 926,56 грн, в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, законні , обгрунтована належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
За змістом ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода у тому числі полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов?язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» п.3 роз?яснив, що:
під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв?язку з ушкодженням здоров?я у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачем, інших цивільних прав, у зв?язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно даних довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 635784, ОСОБА_6 є інвалідом 2 групи( свідоцтво про народження ОСОБА_1 , серія НОМЕР_7 батько ОСОБА_6 ).
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що моральна шкода позивачці завдана зверненням в наслідок погіршення стану здоров?я після дорожньо-транспортної пригоди до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де був встановлений діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м?яких тканин тім`яно-потиличної області зліва. Крім того, відсутність транспортного заходу у зв?язку з проведенням відновлюваних робіт порушила звичний стан життя позивача. Позивач має батько інваліда 2 групи, та автомобіль є важливою частиною для виконання необхідних дій по піклуванню за батьком, його відсутність завдала додаткових зусиль та витрат Та небажання відповідача добровільно відшкодувати завдані збитки, пригнічувало її.
Позивач просить стягнути на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000,00 грн., з урахуванням зазначених обставин,виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, також суд приймає до уваги той факт, що відповідачка є студенткою, стягненню підлягає сума у розмірі 3 000, 00 грн. , що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому випадку.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правову допомогу; пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.
ОСОБА_7 сплатила ФОП ОСОБА_4 за договором № 462/17 від 31.10.2017 р.оку за проведення експертизи 1000,00 грн, що підтверджується даними квитанції № 316627 від 31 10.2017року, актом виконання робіт по договору від 31.10.2017 року.
Суд вважає обґрунтованими вимоги в частині стягнення з відповідача суму в розмірі 1000,00 грн., за проведення авто-товарознавчого дослідження.
Склад і розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про про надання правової допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок надання послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження .
На підтвердження цієї вимоги, позивачкою надані до суду договір № 1/8 від 01.08 2018 року про надання правової допомоги та акт виконаних робіт від 26.08.2018 року , однак документа, що свідчить про оплату гонорару надано не було.
Згідно з п.48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином , суд доходить висновку, позовна вимога в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки суми в розмірі 1000,00 грн за надання правової допомоги, не підлягає задоволенню.
За ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування спорів, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 16, 23, 1167 1187, 1188 ЦК України, керуючись ст.ст. 4,5,11,12,76,81,141,259,263-266, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди , спричиненої внаслідок ДТП та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( національний паспорт НОМЕР_1 , громадянки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 , яка мешкає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) в якості відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23.10.2017 року , грошову компенсацію в розмірі 99 926,56 грн. ( дев?яносто дев?ять тисяч дев?ятсот двадцять шість ) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( національний паспорт НОМЕР_1 , громадянки ОСОБА_8 , студентка ОСОБА_11 . ОСОБА_10 , яка мешкає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23.10.2017 року, грошову компенсацію в розмірі 3000,00 ( три тисячі) грн..
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( національний паспорт НОМЕР_1 , громадянки ОСОБА_8 , студентка ОСОБА_11 . ОСОБА_10 , яка мешкає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені витрати по оплаті проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 1000,00 (одна тисяча) грн..
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( національний паспорт НОМЕР_1 , громадянки ОСОБА_8 , студентка ОСОБА_11 . ОСОБА_10 , яка мешкає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1004,56 (одна тисяча чотири) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному поряду.

Суддя: І.О.Грищенко