Справа № 419/3328/18
Провадження № 2/419/185/2019
08 січня 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,
при секретарі - Шапка О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проживає та зареєстрований в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Даний будинок є власністю батька позивача - ОСОБА_3, який рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 12.11.2004 року визнаний безвісно відсутнім з 01.01.1998 року. Відомості про місцеперебування останнього відсутні і по теперішній час.
Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є братом позивача та зареєстрований у вищевказаному будинку з 30.12.1999 року, проте на даний час фактично за місцем реєстрації не мешкає. З 2015 року відповідач за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги оплачуються позивачем самостійно. Місцеперебування відповідача на даний час позивачу не відоме. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації у вищевказаному будинку не погоджується, а реєстрація відповідача у будинку є перешкодою для оформлення позивачем субсидії для оплати комунальних послуг.
На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, за захистом своїх прав.
Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.
Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією домової книги (а.с.12-15) та відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті позивача (а.с.16). Будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, є власністю батька позивача - ОСОБА_3, що підтверджується копією договору купівлі - продажу (а.с.5-6). Батько позивача - ОСОБА_2 рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 12.11.2004 року визнаний безвісно відсутнім з 01.01.1998 року (а.с.21). Відомості про місцеперебування останнього відсутні і по теперішній час.
Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним братом позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.18) та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.29). ОСОБА_2 зареєстрований у вищевказаному будинку з 30.12.1999 року, що підтверджується копією домової книги (а.с.12-15) та відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті відповідача (а.с.28).
З акту, складеного 21.11.2018 року депутатом Новоайдарської селищної ради ОСОБА_4 в присутності громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, мешкає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, також за даною адресою зареєстрований його брат - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично не проживає з січня 2015 року (а.с.11).
Комунальні послуги оплачуються позивачем самостійно (а.с.22-25). Місцеперебування відповідача на даний час позивачу не відоме. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації у вищевказаному будинку не погоджується, а реєстрація відповідача у будинку є перешкодою для оформлення позивачем субсидії для оплати комунальних послуг.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 167 ЖК України, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації без поважних причин з 2015 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 355, 369, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
ВизнатиОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий О. М. Іванова