ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №592/12554/17

Номер провадження 22-ц/816/5088/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 вересня 2019 року в складі судді Корольової Г.Ю., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 26 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, вимоги якого уточнила 20 листопада 2017 року, до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за адресою: АДРЕСА_1 та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька на період з 15 листопада 2017 року по 14 листопада 2018 року.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним за адресою: АДРЕСА_2 у АДРЕСА_3 . Суми.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5700 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визначення місця проживання дитини з ним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду від 16 вересня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , а також в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, просить рішення суду скасувати в зазначеній частині та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, а його зустрічні позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання малолітнього сина разом з ним.

При цьому, на думку відповідача, більш доцільно було б визначити місце проживання малолітнього сина разом з ним, оскільки він працює викладачем в закладі освіти у м. Суми, має постійний дохід, приділяє належну увагу здоров`ю та вихованню сина, а його житлові умови повністю забезпечують та задовольняють потреби дитини. Разом з тим, ОСОБА_3 зазначив, що позивач не має свого особистого житла, так як мешкає зі своєю бабусею в сільській місцевості в будинку, який належить її батькам, не має постійного місця роботи та стабільного заробітку. До того ж, заявник апеляційної скарги звернув увагу на ту обставину, що позивач, незважаючи на його доводи та прохання віддати сина на навчання до гімназії у м. Суми або іншу школу у цьому місті, віддала його на навчання в сільську школу, яка не забезпечить дитині достатньої освітньої підготовки. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 вважає, що Служба у справах дітей необґрунтовано надала висновок про доцільність проживання сина разом з матір`ю. Крім того, беручи до уваги обставини того, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, до того ж сама вона не підтримала в суді першої інстанції вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, тому відповідач вважає незаконним стягнення з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5700 грн, оскільки понесені позивачем витрати у вказаному розмірі не підтверджуються відповідними доказами.

Отже, як вбачається з доводів апеляційної скарги, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Представник позивача адвокат Мірошниченко А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, представник позивача звернув увагу на ту обставину, що відповідач створив нову сім`ю та зареєстрував шлюб з іншою жінкою, яка на даний час є вагітною, тому проживання сина разом з матір`ю буде відповідати інтересам дитини. У той же час, як вказав адвокат Мірошниченко А.В., позивач піклується про сина та приділяє йому достатньо уваги, зокрема, особисто забирає із школи та водить до дитячих гуртків. Крім того, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 працює та має стабільний дохід, достатній для повноцінного виховання, життя та розвитку дитини, а також має необхідні умови життя, тому твердження позивача в апеляційній скарзі про відсутність можливості у позивача забезпечити дитину всім необхідним є лише припущенням. Також, адвокат Мірошниченко А.В. вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу ухвалено відповідно до вимог процесуального права, оскільки у справі наявні договір про надання адвокатських послуг, квитанція про їх оплату, детальний опис виду та обсягу наданої допомоги.

Крім того, адвокат Мірошниченко А.В. просить апеляційний суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, ознайомлення з матеріалами справи та представництво інтересів в суді апеляційної інстанції в розмірі 2700 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги та представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи заявлені первісні позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи та взявши до уваги висновки Служби у справах дітей, вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина сторін разом з матір`ю. При цьому, суд звернув увагу і на ту обставину, що батько дитини відповідач ОСОБА_3 у такому разі не обмежений у своїх правах на спілкування з сином та щодо участі у його вихованні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 30 серпня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2015 року (т.1 а.с. 213-214).

За час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (т. 1 а.с. 6).

Згідно з довідками Сумської гімназії № 1 від 23 січня 2018 року за № 07 та від 04 січня 2018 року за № 1 відповідач ОСОБА_3 працює в Сумській гімназії №1 на посаді вчителя інформатики з 20 серпня 2007 року з повним тижневим навантаженням та отримує заробітну плату (т.1 а.с.50, 54).

З характеристик, виданих 08 лютого 2018 року та 02 травня 2019 року вказаним навчальним закладом, вбачається, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, як відповідальний, чесний та порядний своєю поведінкою є прикладом для наслідування, йому притаманний високий рівень загальної культури і моральних якостей (т.1 а.с.53, т. 2 а.с. 45).

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло ОСОБА_3 є власником ? частки квартири за АДРЕСА_4 (т.1, а.с.52).

Позивач ОСОБА_1 у 2009 - 2017 р.р. працювала в Сумській загальноосвітній школі І-Ш ступенів №27 м. Суми на посаді заступника директора з виховної роботи та учителя англійської мови. За місцем роботи вона характеризується позитивно, як доброзичлива, толерантна, ініціативна, користувалася повагою в колективі вчителів, учнів та батьків (т.1 а.с.196).

За договором від 07 лютого 2019 року за № 1694 позивач на даний час працює викладачем англійської мови для дітей 4 9 років (т. 2 а.с. 57 58).

Крім того, з повідомлення про прийняття на роботу, наказу від 30 травня 2018 року та довідки від 07 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року прийнята на роботу на посаду менеджера з продаж, з посадовим окладом 5000 грн (т. 2 а.с. 59 61).

Відповідно до довідок Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №23 «Золотий ключик» м. Суми син сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував вказаний навчальний заклад, був завжди доглянутим та охайним (т. 1 а.с. 55, т. 2 а.с. 46). Встановлено, що на даний час дитина відвідує перший клас загальноосвітньої школи у с. Стецьківка Сумського району.

З доказів, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень вбачається, що як мати дитини ОСОБА_1 , так і батько - ОСОБА_3 в однаковій мірі піклуються про свого малолітнього сина ОСОБА_7 , забезпечують йому необхідні умови для гармонійного розвитку та життя, піклуються про його здоров`я, що підтверджується особистою перепискою сторін за допомогою соціальних мереж, довідками з навчального закладу та медичними довідками, даними про відпочинок дитини, відвідування ним дитячих гуртків та культурних заходів (т. 1 а.с. 55, а.с. 60 - 161, 190 191, 194, 195, 198, 208 - 210 т. 2 а.с. 46, 48 - 55).

З актів обстеження умов проживання від 12 червня 2018 року та від 15 серпня 2019 року вбачається, що за місцем проживання матері дитини за адресою: АДРЕСА_1 у житловому будинку її батька створені всі належні умови для проживання малолітньої дитини сторін, його виховання та розвитку, хлопчик забезпечений усім необхідним. Цегляний житловий будинок має опалення, до нього підведені водо- та електропостачання. Хлопчик проживає в окремій кімнаті разом з матір`ю, має окреме спальне місце, шафу для одягу (т. 2 а.с.88, 93).

Висновками Служби у справах дітей Сумської міської ради та Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації від 16 серпня 2019 року за №№ 1644/27.1-26, 01-14/690, відповідно, встановлено, що після розлучення сторін син ОСОБА_7 залишився проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 , а з квітня 2017 року хлопчик проживав разом з батьком ОСОБА_3 у зв`язку з виїздом матері дитини до Республіки Туреччина на роботу. При цьому,обидві Служби у справах дітей, враховуючи вік дитини, віддаленість проживання батьків один від одного, навчання хлопчика в загальноосвітньому закладі та відсутність виняткових обставин у зміні місця його проживання вважали за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.2 а. с. 87, 89 - 91).

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнали право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

У статті 141 СК України йдеться про те, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Виходячи з вимог статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Під час вирішення даної категорії справ беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз зазначених норм права та встановлені у справі обставини дають підстави стверджувати, що суд першої інстанції в контексті першочергового врахування саме інтересів малолітньої дитини, які переважають над інтересами батьків, прийшов до правильного висновку про визначення місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

При цьому, судом враховано, що малолітній син сторін на даний час проживає разом із матір`ю, яка має самостійний дохід, що є достатнім для матеріального забезпечення дитини, за місцем їх проживання у с. Стецьківка Сумського району створено умови для належного виховання та розвитку дитини, при цьому, хлопчик з 2019 року відвідує у вказаному населеному пункті перший клас загальноосвітньої школи і позивач постійно піклується про дитину, бере участь у її духовному та фізичному розвитку.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач ОСОБА_3 не має свого особистого житла, мешкає в сільській місцевості в будинку, який належить її батькам, не має постійного місця роботи та стабільного заробітку не в повній мірі відповідають дійсності і не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскарженій частині. Зокрема, колегія суддів бере до уваги ті обставини, що за місцем проживання позивача та її малолітнього сина створені всі належні умови для проживання дитини, його виховання та розвитку, хлопчик забезпечений усім необхідним, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 12 червня 2018 року та від 15 серпня 2019 року (т. 2 а.с. 88, 93). Крім того, з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що остання має роботу і стабільний заробіток, а заявник апеляційної скарги не надав належних і допустимих доказів на спростування вказаних обставин (т. 2 а.с. 59 61).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про доцільність залишення малолітнього сина сторін проживати разом з батьком.

Отже, визначаючи місце проживання дитини разом з матір`ю та розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також приймаючи до уваги обставини того, що обоє батьків проявляють турботу про дитину і надають їй підтримку, місцевий суд, при цьому, на думку колегії суддів, врахував обставини справи і надав першочергове значення та оцінку саме найкращим інтересам дитини, так як дитина вже проживає з матір`ю, яка забезпечує його розвиток у спокійному та стійкому середовищі.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з нею та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 і не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з вимогами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Адвокат Мірошниченко А.В. представляв інтереси позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції на підставі довіреності від 18 травня 2015, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та дійсної до 18 травня 2018 року, та договору про надання правової допомоги від 02 січня 2019 року (т. 1 а.с. 7, т. 2 а.с. 103).

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом були виконані наступні дії з надання правничої допомоги позивачу:

- складання позовної заяви (т. 1 а. с. 3 - 4);

- складання відзиву на зустрічну позовну заяву (т. 1 а.с. 180 - 181);

- збір доказів по справі;

- участь у судових засіданнях суду першої інстанції загальною тривалістю близько семи годин (т. 1 а. с. 31 - 32, 164 167, 182 183, 218 219, 229 232 т. 2 а.с. 5, 16, 62 64, 74 75, 108).

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 5700 грн підтверджуються розрахунковою квитанцією від 16 вересня 2019 року (т. 2 а. с. 104).

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції взяв до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши складність справи, тривалість її розгляду ( з листопада 2017 року по вересень 2019 року), обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5700 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням виконаних представником відповідача адвокатом Мірошниченко А.В. робіт, зокрема, складання відзиву на апеляційну скаргу, ознайомлення з матеріалами справи в суді апеляційної інстанції та представництво інтересів ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню і понесені нею витрати в сумі 2700 грн на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, що підтверджуються квитанцією від 27 листопада 2019 року, доданої до відзиву на апеляційну скаргу.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення в оскарженій частині необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1; ст. 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 вересня 2019 року в даній справі в оскарженій частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2700 гривень витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов