Справа № 303/5633/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 серпня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Куштан Б.П.,

секретаря: Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 червня 2018 року у справі №303/5633/15-ц (Головуючий: Куцкір Ю.Ю.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 30.05.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKAWGA00000145, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США на термін до 27.05.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Однак, відповідач ОСОБА_1 всупереч закону та умов кредитного договору своїх зобов`язань перед позивачем не виконав, і станом на 23.07.2015 року за ним наявна заборгованість по кредитному договору у сумі 96 606,84 доларів США.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05 червня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права і висновок суду про те, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Заслухавши пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гриниха Т.Ю., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_1 - адвоката Баранова Ю.А., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 30 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №MKAWGA00000145, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США строком до 27.05.2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

У березні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки від 30.05.2006 року, укладений між ними та ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKAWGA00000145 від 30.05.2006 року укладений з ОСОБА_1 , яка станом на 11.01.2012 року становить 46 962,72 доларів США і яка складається із заборгованості за кредитом - 42 507,96 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 085,85 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 293,10 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за кредитом - 76,08 доларів США.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26 березня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKAWGA00000145 від 30 травня 2006 року у розмірі 374 762,51 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 85,40 кв.м., житловою площею 43,70 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 30.05.2006 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» із виконанням дій необхідних для продажу іпотеки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дане рішення суду набрало законної сили та не виконано.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд погодився із розміром заборгованості по кредиту згідно розрахунку наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», а відмовлено у частині заявлених позовних вимог про визнання дійсним договору іпотеки та виселення осіб із житлового приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно із ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплати неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У кредитному договорі сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту - 27 травня 2010 року, а також термін щомісячного виконання зобов`язання, зокрема, відповідно до п.1.1 кредитного договору повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами, відповідач повинен був здійснювати щомісячними платежами з «25» по «30» число кожного місяця упродовж строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №14-318цс18.

Таким чином, враховуючи рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 березня 2013 року, яким звернуто стягнення на квартиру у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за кредитом, а також те, що право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісією за обслуговування кредиту, пеню та штраф припинилось із спливом строку кредитування - 27 травня 2010 року, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав права здійснювати зазначені нарахування, а відтак позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції помилково застосував позовну давність, як самостійну підставу відмови у задоволенні позовних вимог позивача, які є необґрунтованими.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п.2, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, яким у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 611, 1048, 1050, 1054 ЦК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 червня 2018 року скасувати.

У позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой