Провадження № 2/161/4156/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу№161/17864/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 1 900 000,00грн. за договором позики, оформленим розпискою від 29.04.2017 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач надав відповідачу позику у зазначеній сумі, що підтверджується оригіналом розписки від 29.04.2017 року, яку відповідачка написала власноручно. Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 в обумовлений розпискою строк, а саме до 29.04.2019 року, грошові кошти не повернула, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Ухвалою судді від 04.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

У підготовчому засіданні представник позивача позов підтримав та дав аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідачка у підготовчому засіданні позов визнала.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Так, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 29.04.2017 року відповідачкою одержано від позивача в борг грошові кошти в сумі 1 900 000,00грн., які остання зобов`язувалася повернути в строк до 29.04.2019 року. Наведена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки та не заперечувалась відповідачем в ході судового розгляду даної справи (а.с. 4).

Оригінал розписки від 29.04.2019 року оглянутий судом у підготовчому засіданні.

Станом на час розгляду справи відповідачка свого обов`язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів не виконала.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми .

Відповідно до статті 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує із розписки, борг відповідачкою мав бути повернутий в строк до 29.04.2019 року. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачка грошове зобов`язання в строк, передбачений розпискою, не виконала.

Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.

Беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання ОСОБА_2 позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Факт сплати позивачем судового збору в сумі 9 605,00 грн підтверджується квитанцією від 23 жовтня 2019 року № 0.0..1 (а.с. 1).

Отже, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при подані позову, що складає 4 802 грн 50 коп., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, а решта 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 16, 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, та ст. ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 223, 265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 900 000 (один мільйон дев`ятсот тисяч) грн. 00 коп. на підставі договору позики, оформленого розпискою від 29.04.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 4 802 (чотири тисячі вісімсот два) грн. 50 коп.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що складає 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) гривні 50 копійок, сплаченого згідно квитанції № 0.0..1 від 23 жовтня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Повний текст рішення

складено 04.12.2019р.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк