Дата документу 28.08.2019 Справа № 332/1535/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1535/18 Головуючий у 1 інстанції Андрюшина Л.А.
Провадження № 22-ц/807/2441/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Подліянової Г.С

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 13.09.2017 року між сторонами було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №009041/4055/0000068, яким застраховано автомобіль позивача марки Hyundai Accent держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

20.09.2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказаний автомобіль отримав пошкодження, що є страховим випадком.

Того ж дня позивач на виконання умов договору страхування повідомила шляхом здійснення телефонного дзвінка страхову компанію про настання страхового випадку. Їй було роз`яснено, що у зв`язку з тим, що постраждалих у ДТП не має, вартість збитку не перевищує 50000,00грн., викликати поліцію не потрібно та запропоновано надати письмову заяву про страхове відшкодування. Її повідомлення було зареєстровано, що підтверджується аудіо записом при звернені до cаllcentеr.

21.09.2017 року нею письмово повідомлено відповідача про настання страхового випадку. До письмової заяви було додано всі необхідні документи, але у відповідь вона отримала листа із пропозицією надати посвідчення водія. Надати таке посвідчення вона не мала можливості через його відсутність, оскільки вона є лише власником автомобіля, але ніколи їм не керувала, про що повідомила страхову компанію 30.09.2017 року.

Вважає цей лист фактичною відмовою у виплаті страхового відшкодування, адже своїми діями відповідач порушив свої зобов`язання за договором страхування, п.2 та п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування», ч.1 ст.990 ЦК України та її право на своєчасне і повне отримання страхового відшкодування.

На підставі вищевикладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 34946,00грн., втрати від інфляції у розмірі 3421,15грн., 3% річних у розмірі 704,00грн., моральну шкоду за понесені моральні страждання у розмірі 5000,00грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 2720,00грн., вартість проведеної автотоварознавчої експертизи у розмірі 1500,00грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1409,60грн..

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що надана сторонами первинна документація щодо обставин страхового випадку містить інформацію про керування автомобілем саме ОСОБА_2 , а не позивачем ОСОБА_1 Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно до Закону України «Про страхування» та відповідних положень ЦК України, що регулюють відповідні правовідносини щодо договору страхування. Зазначив, що позивачем з урахування певних обставин, вжито необхідні заходи щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку, її дії відповідали умовам договору та інструкціям представника страхової компанії.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що водієм було залишено місце пригоди, не повідомлені відповідні державні органи, та про страховий випадок повідомлено ОСОБА_3 не з місця події. Суд дійшов висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_1 13.09.2017 року укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті №009041/4055/0000068, відповідно до умов якого ОСОБА_1 застрахувала транспортний засіб марки Hyundai Accent державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок незаконного заволодіння, ДТП, протиправних дій третіх осіб, стихійного лиха, пожежі, інших випадків. Страхова сума добровільного страхування наземного транспорту 200000,00грн.

Строк дії договору з 00.00год. 20 вересня 2017 року до 24.00год. 19 вересня 2018 року.

20.09.2017 р. транспортний засіб марки HyundaiAccent державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди під час керування автомобілем ОСОБА_2 ..

21.09.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із ДТП, що сталась 20.09.2017 р. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Каспійська із автомобілем Hyundai Accent державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 70).

Згідно пояснень ОСОБА_2 від 21.09.2017 р., він 20.09.2017 року о 05-30 год., керуючи транспортним засобом Hyundai Accent державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під часу руху заднім ходом не помітив низький стовпчик та врізався у нього. Про вказаний випадок він повідомив дружину, яка зателефонувала до страхової компанії 20.09.2017 року о 09-00год.

Відповідно до акту № 00238084 огляду транспортного засобу (дефектна відомість) аварійним комісаром ОСОБА_4 . оглянуто застрахований транспортний засіб HyundaiAccent державний реєстраційний номер НОМЕР_1 21.09.2017 року о 09-35год. за адресою м. Запоріжжя, АДРЕСА_1 Металургів, буд.17.

Згідно ремонтної калькуляції, складеної аварійним комісаром ОСОБА_4 12.10.2017 року, вартість ремонту ТЗ HyundaiAccent державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 15004,31грн.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту №21/10 від 10.10.2017 року судового експерта Булейка О.А., наданого позивачем, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Accent державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . пошкодженого в результаті ДТП, з урахуванням фізичного зносу деталей, складає 34946,82грн. без урахування ПДВ.

Відповідно до пп. 6.3.5.п. 6.3. вище вказаного договору страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, передбачений договором. При настанні страхового випадку виконувати дії, передбачені договором, а також слідувати інструкціям Страховика або його уповноважених представників та надавати повну інформацію про причини, обставини страхового випадку, забезпечувати можливість Страховику (його уповноваженому представнику) здійснити огляд та експертизу ТЗ та,або ДО для визначення обставин, наслідків страхового випадку та розміру заподіяних збитків (пп. 6.3.6. п. 6.3. розділу 6 Договору).

Розділом 7 договору визначені дії страхувальника, страховика у разі настання страхового випадку. Так, у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник повинен вчинити наступні дії: а) негайно повідомити відповідні державні органи та викликати відповідні компетентні органи на місце події; б) вжити всіх доцільних та можливих заходів для зменшення розміру збитків, рятуванню ТЗ та/або ДО; в)негайно сповістити страховика про страховий випадок за телефонами, зазначеними в графі «Страховик» на першій сторінці цього договору та протягом 3(трьох) робочих днів надати письмове повідомлення про подію; г)зберігати вигляд, стан і розташування пошкодженого ТЗ або його залишків та місця події до його огляду представником страховика, за умови підтвердження страховиком такого огляду, шляхом звернення страхувальника до цілодобового інформаційного центру і не починати будь-яких ремонтних, відновлювальних робіт або робіт по утилізації залишків ТЗ; д) надати страховику всю доступну інформацію і документацію про страховий випадок, його причини і наслідки та про характер збитків; є) надати Страховику пошкоджений ТЗ для огляду протягом 7 (семи) календарних днів з дня повідомлення про настання події, узгодити із страховиком дату та час огляду пошкодженого ТЗ аварійним комісаром Страховика або незалежним експертом; надавати аварійному комісару страховика можливість безперешкодно провадити огляд, обстеження пошкодженого ТЗ і ДО або їх залишків, розслідувати причини і обставини страхового випадку. У разі неможливості надати ТЗ для огляду діяти відповідно до інструкцій Страховика; тощо.

Відповідно до пп.10.1.6. п. 10.1 розділу 10 договору при настанні страхових випадків «ДТП», «Протиправні дії третіх осіб», «Стихійне лихо» (за умови відсутності учасників третіх осіб), у результаті яких розмір збитку не перевищує 5% від страхової суми ТЗ або 50000,00грн. (в залежності від того, яка з вказаних сум є більшою) страхувальник може не надавати страховику довідки з компетентних органів. У цьому випадку страхувальник зобов`язаний негайно, протягом 1(однієї) години, але не залишаючи місця події, повідомити страховика за телефоном цілодобового інформаційного центру про те, що сталося, та в подальшому діяти відповідно до інструкцій страховика. Якщо, відповідно до інструкцій страховика, страхувальника було проінформовано про те, що на місце пригоди виїжджає представник страховика/аварійний комісар, страхувальник зобов`язаний його дочекатись. У разі залишення страхувальником місця пригоди до приїзду представника страховика/аварійного комісара страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

З огляду на зазначене, умовами договору страхування при настанні страхового випадку ДТП за умови відсутності учасників третіх осіб та в залежності від розміру збитку визначено право страхувальника не надавати страховику довідки з компетентних органів та виконати відповідний цьому праву обов`язок - негайно, протягом однієї години,не залишаючи місця події, повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок встановлений договором з метою надання страховику можливості самостійно перевірити обставини ДТП власними силами, без залучення компетентних органів і запобігти необґрунтованим виплатам. Залишення страхувальником місця пригоди до приїзду представника страховика/аварійного комісара має наслідки у виді відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування.

Підпунктом 11.1.5. пункту 11.1. розділу 11 договору визначено, що підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення Страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру або розміру збитків. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування надсилається страхувальнику з обґрунтуванням причин відмови протягом 10 робочих днів з дати його прийняття (п.11.2. розділу 11 Договору).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушив умови договору страхування, а відтак не вправі вимагати сплати страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 991 ЦК України встановлено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Листом від 03.11.2017 року вих. №8079 ПрАТ СК «Уніка» повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування за поданою нею заявою від 21.09.2017 року №00238084 (а.с.80-81). Відмова у виплаті страхового відшкодування обґрунтована порушенням страхувальником умов договору добровільного комплексного страхування на транспорті №009041/4055/0000068 від 13.09.2017 року, а саме залишення страхувальником місця пригоди, неповідомлення відповідні державні органи про подію, несвоєчасне та не з місця події повідомлення страховика про ДТП, що прямо суперечить умовам договору страхування.

Відповідно до п. 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 січня 1998 року № 8 (далі - Типове положення), аварійний комісар - це особа, яка з`ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг.

Згідно ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки застрахований транспортний засіб було пошкоджено у дорожньо-транспортній пригоді за відсутності третіх осіб та в залежності від розміру збитку, завданого пошкодженням автомобілю, позивач повинна була діяти відповідно до пп. 10.1.6 п. 10.1 розділу 10 договору, тобто вона мала права не залучати компетентні органи з метою фіксації обставин ДТП, але в цьому випадку вона була зобов`язана негайно повідомити про страховий випадок, не залишаючи місця події та дочекатися представника Страховика/аварійного комісара.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо правомірності її дій по залишенню місця ДТП до приїзду представника Страховика/аварійного комісара за інструкцією представника страховика, наданої у телефонному режимі виходячи з наступного.

Обов`язок не залишати місце пригоди чітко визначений пп.10.1.6. п. 10.1 розділу 10 Договору і інструкції представника страховика, які не відповідали умовам договору, не повинні були виконуватись позивачем.

Крім того, невиконання страхувальником призвело до неможливості огляду аварійним комісаром місця дорожньо-транспортної пригоди, пошкодженого автомобіля на місці такої пригоди, фіксування інших обставин, які можуть мати важливе значення при визначені наслідків страхового випадку.

Доказів на підтвердження факту надання представником страхової компанії вказівок щодо залишення місця ДТП позивачем надано не було.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: