ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7239/19 Справа № 182/6281/18 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А.П.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року, яке постановлено суддею Рибаковою В.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності у зв`язку зі знищенням майна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що 02 березня 2018 року були проведені електронні торги з реалізації арештовано майна, а саме земельної ділянки площею 0,0622 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:024:0088, яка належала відповідачу ОСОБА_2 на підставі Державного акту ЯЛ №921510. Згідно Акту про проведені електронні торги від 27.03.2018 року, позивач придбала вказане майно у власність. З метою отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів позивач звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх А.В., однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.04.2018 року № 171/02-31. Згідно зазначеної постанови, нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки, відповідно до Акту про проведені електронні торги від 27.03.2018 року, арештоване майно, на яке звернено стягнення, складається виключно з вказаної земельної ділянки, що і реалізоване з електронних торгів, але за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була виявлена інформація про наявність реєстрації за відповідачем права власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При придбанні земельної ділянки з електронних торгів позивачу нічого не було відомо про розташування на ній будинку, публікація інформації про майно (земельну ділянку) не містила посилання про наявність на ній будинку. Фактично на придбаній позивачем земельній ділянці знаходяться залишки будинку, що не придатні для використання. Згідно відомостей КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», вказаний житловий будинок знаходиться в стані руйнування. Відповідач ОСОБА_2 не вчиняє жодних дій для відновлення свого майна, не утримує його, інтересу до власного майна не має, не проживає там. На підставі викладеного просила суд припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі знищенням майна.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про припинення права власності у зв`язку зі знищенням майна відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення її позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та права процесуального та дійшов до необґрунтованих висновків щодо відсутності доказів, що будинок повністю знищений та щодо неможливості примусового припинення права власності на будівлю через її знищення без відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Зауважує на тому, що позивачем доведено, що будинок, який належить відповідачу, як співвласнику майна, є зруйнованим та відповідач не здійснює дій щодо припинення свого права власності на знищений об`єкт нерухомості, чим перешкоджає другому законному співвласнику належним чином користуватись та розпоряджатись своєю власністю .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до Акту про проведені електронні торги від 27.03.2018 року, старшим державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області Бардюковою О.Ф. при примусовому виконанні виконавчого листа №2/0426/3459/2012 від 27.09.2012 року, виданого Нікопольським міськрайоним судом Дніпропетровської області, проведені електронні торги з реалізації арештованого майна - земельної ділянки площею 0,0622 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:024:0088, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту ЯЛ №921510, згідно експертної оцінки вартість арештованого майна складає 64690,00 грн., яке було реалізовано на електронних торгах Державним підприємством «СЕТАМ», відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5. Згідно протоколу проведення електроних торгів №321006 від 12.03.2018 року, арештоване майно - земельну ділянку, придбала ОСОБА_1 за 45283,00 грн. (а.с. 4 4 зворот).

Відповідно до копії виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайоним судом Дніпропетровської області 27.09.2012 року по справі №0426/7537/2012, провадження №2/0426/3459/2012, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто подвійну суму завдатку в розмірі 64000 грн., повернення державного мита 640 грн., та інформаційно-технічного розгляду справи 120 грн., а всього 64760 грн.( шістдесят чотири тисячі сімсот шістдесят) грн. Рішення набрало законної сили 07.08.2013 року (а.с.5).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.04.2018 року, виданої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх А.В., позивачу ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) на придбане нею майно - земельну ділянку, площею 0,0622 га, кадастровий номер :03:024:0088, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Акту про проведені електронні торги ВП №53864850 від 27.03.2018 року, з причини того, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявлена інформація щодо наявності реєстрації права власності за боржником ОСОБА_2 на будинок, розташований за тією ж адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-6 зворот).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 140851131 від 10.10.2018 року, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, ВРВ №120556 р.№1171, посвідченого 16.10.2010 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковим І.М., є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16,17).

Згідно копії довідки КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №727 від 04.05.2018 року, при обстеженні 04.05.2018 року техніком КП «Нікопольське МБТІ» житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що житловий будинок, загальною площею 26,7 кв.м. знаходиться в стані руйнування; фотографії із зображенням об`єкта в стані руйнування (а.с. 7 -8 зворот).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту знищення спірного будинку, відсутність відповідної заяви з боку власнику будинку відповідача ОСОБА_2 про внесення змін до державного реєстру з приводу припинення права власності на знищене майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦП К України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Конвенції, Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту знищення спірного об`єкту нерухомості, а також звернення ОСОБА_2 з заявою щодо припинення права власності через знищення нерухомого майна, тобто будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної позивача, що нею доведено, що будинок, який належить відповідачу, як співвласнику майна, є зруйнованим та відповідач не здійснює дій щодо припинення свого права власності на знищений об`єкт нерухомості, чим перешкоджає другому законному співвласнику належним чином користуватись та розпоряджатись своєю власністю, оскільки відповідно до ст. 349 ЦК України, право власності на знищене майно може бути припинено тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру, проте позивачем не доведено, що ОСОБА_2 звертався із заявою про припинення права власності на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та матеріали справи не містять такої заяви.

Не можуть буди підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права та дійшов до необґрунтованих висновків щодо відсутності доказів, що будинок повністю знищений та щодо неможливості примусового припинення права власності на будівлю через її знищення без відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру, оскільки позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів, які підтверджують знищення майна, такими документами можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи будинок знаходиться в стадії руйнування, але не знищений та власником майна ОСОБА_2 не надано зави про внесення змін до державного реєстру з приводу припинення права власності на знищене майно.

На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: