Справа № 457/851/19
провадження №2/457/254/19
УХВАЛА

05 серпня 2019 року м. Трускавець

Суддя Трускавецького міського суду Львівської області Марчук В.І., розглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку з присвоєнням поштових адрес, припинення спільної часткової власності, поділу земельної ділянки, припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку з присвоєнням поштових адрес, припинення спільної часткової власності, поділу земельної ділянки, припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Згідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, яке знаходиться в м АДРЕСА_1 Трускавці, то вказана цивільна справа підсудна Трускавецькому міському суду Львівської області.

Однак, суддя, дослідивши матеріали справи вважає, що позовну заяву слід залишити без руху, так як вона подана з порушенням частини 4 статті 177 ЦПК України, відповідно до умов якої до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачі вказують ціну позову у розмірі 148993 гривень, оскільки згідно довідки КП ЛОР "Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" № 316 від 01.08.2019 року, інвентаризаційна вартість житлового будинку на АДРЕСА_2 становить 189800 грн. Вартість 785/1000 ід.ч. будинку становить 148993 грн.

Однак, суддя не погоджується з таким розрахунком позивачів, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Частиною 2 даної статті встановлено, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому ціна позову не відповідає дійсній вартості майна, або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Пунктом а ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

В даному випадку спірним майном є житловий будинок загальною площею 169,4 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 . Дійсна вартість вказаного майна на день звернення позивача до суду значно перевищує 148993,00 грн., як вказано у позовній заяві.

Тому, позивачі повинні були визначити розмір судового збору не за інвентаризаційною вартістю спірного майна, що відображена в довідці КП ЛОР "Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" № 316 від 01.08.2019 року, а за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Так, відповідно до ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про судовий збір» передбачені розміри ставок судового збору, так за подання до суду позовної заяви майнового характеру передбачена сплата судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9605,00 гривень.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає до сплати позивачем у даній справі повинна становити 9605,00 гривень.

Тому, у випадку підтвердження позивачем належними доказами дійсної вартості майна на час розгляду спору, яка буде визнана судом, розмір судових витрат буде розрахований з урахуванням даної дійсної вартості майна.

Реквізити для сплати судового збору:

Отримувач платежу - УК у м.Трускавці, м.Трускавець 22030101;

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37835447;

Банк отримувача -Казначейство України (ЕАП);

Код банку отримувача (МФО) - 899998;

Рахунок отримувача - 3018;

Код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з заявами про звільнення від сплати судового збору.

ОСОБА_1 свою заяву мотивує тим, що його заробітна плата становить 4200 грн. в місяць, суму судового збору сплатити не має можливості, оскільки у нього на утриманні перебуває дружина та троє неповнолітніх дітей, вважає себе малозабезпеченою особою та таким, що перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі. Вважає себе малозабезпеченою особою та такою, що перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі

ОСОБА_2 свою заяву мотивує тим, що є інвалідом третьої групи і отримує мінімальний розмір пенсії за віком. Інших доходів у неї немає. Крім цього, оплачує комунальні послуги та несе витрати на придбання медикаментів.

Дослідивши заяви позивачів про звільнення від сплати судового збору, приходжу до наступного висновку:

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Отже, для підтвердження дійсного майнового стану, позивачам слід надати довідки про реальний дохід (заробітна плата, пенсії, стипендії, соціальні виплати, інший прибуток ) отриманий протягом року що передував зверненню до суду, довідки про наявність рухомого нерухомого майна, цінних паперів, наявність відкритих рахунків в установах банку та рух коштів по них.

Крім цього, якщо у позивачів наявний обов`язок щодо подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у порядку, встановленому законодавством про запобігання корупції, то таким позивачам необхідно подати до суду посилання в мережі інтернет, щодо подачі такої декларації за звітній період (назву «Посилання на інтернет-сторінку про розміщення декларації в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування»; відповідне посилання на інтернет-сторінку; дату подання декларації).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя R(81)7 Комітету міністрів Ради Європи від 14 травня 1981 року не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи вищенаведене, позивачам у строк встановлений судом, необхідно подати квитанції про сплату судового збору, або належні докази (перелічені вище) для підтвердження дійсного майнового стану.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись ст. ст.175, 185 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку з присвоєнням поштових адрес, припинення спільної часткової власності, поділу земельної ділянки, припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку - залишити без руху.

Повідомити позивачів про необхідність усунення зазначених недоліків заяви в п`ятиденний строк з моменту одержання ним даної ухвали. Роз`яснити, що у випадку невиконання вимог даної ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В. І. Марчук