Постанова

Іменем України

20 серпня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10749/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Піхур О.В.

від 14 травня 2019 року

по справі №761/40320/18 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства«Банк Форум»,

про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 посилаючись на те, що після віднесення Публічного акціонерноготовариства «Банк Форум»(далі - Пат «Банк Форум», Банк) до неплатоспроможних банків, їй на підставі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн, а решту суми віднесено до кредиторських вимог, звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів 24 486,57 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції не враховано, що неповернення належних вкладнику грошових коштів порушується право останнього на користування та розпорядженням своїм майном (грошовими коштами).

Суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам позивача, обмежившись лише формальними тлумаченнями загальних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та при цьому не звернув уваги, що позовні вимоги грунтувалися на невідповідності деяких норм даного закону Конституції України.

Вказувала, що створення законодавчих перешкод в поверненні належних їй грошових коштів, порушується положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції. Судом не враховано, що встановлена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедура повернення вкладу не відповідає принципам, визначених у прецедентних рішеннях Європейського суду з прав людини, а також не відповідає основним принципам конституційних прав людини, які визначені Конституцією України.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з тих підстав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що повернення суми вкладу понад виплачену граничну суму у розмірі 200 000,00 грн здійснюється у визначеному законом порядку.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник Фонду - Цуканова С.Г. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити в задоволенні, а рішення залишити без змін.

Відповідач - ПАТ «Банк Форум», належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача ПАТ «Банк Форум».

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно договорів банківського вкладу №2635/1125/605083 від 20.06.2013 на суму 4 000,00 доларів США, №2635/1125/631224 від 02.09.2013 на суму 20 000,00 доларів США, №263L/1125/651685 від 06.11.2013 на суму 4 170,00 доларів США, №2630/1125/605080 від 20.06.2013 на суму 24 000,00 грн, №263L/1125/613007 від 11.07.2013 на суму 60 000,00 грн, №263L/1125/670280 від 30.12.2013 на суму 50 000,00 грн, ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «Банк Форум».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13.03.2014 №7135 «Про віднесення ПАТ «Банк Форум» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 14.03.2014 прийнято рішення №14 про початок виведення ПАТ «Банк Форум» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14.03.2014.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК ФОРУМ» призначено начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Соловйову Наталію Анатоліївну. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Форум» запроваджено строком на три місяці з 14.03.2014 по 13.06.2014.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 13.06.2014 №355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16.06.2014 №49 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов`язань на користь приймаючого банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку - начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Соловйову Н.А. строком на 1 рік з 16.06.2014 по 16.06.2015 включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 26.05.2016 №840, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» на два роки до 15 червня 2018 року включно.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 07 червня 2018 року №1588 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» строком на один рік з 16 червня 2018 року до 14 червня 2019 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК ФОРУМ», визначені статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Шевченка Олександра Володимировича строком на один рік з 16 червня 2018 року до 14 червня 2019 року включно.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці виплачена гарантована сума вкладу 200 000,00 грн, а залишкова сума вкладу є кредиторською вимогою та підлягає виплаті у черговості, визначеній ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка передбачає задоволення вимог вкладників у четверту чергу, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Згідно із положеннями статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) вклад -це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до статті 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до положень частини 2 статті 26 Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 отримано від Фонду гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000,00 грн.

Судом також встановлено, що згідно довідки ПАТ «Банк Форум» №7476/9 від 20.09.2016 ОСОБА_1 повідомлено про те, що її визнано кредитором ПАТ «Банк Форум» та її кредиторські вимоги на суму 295 491,72 грн включено до 4 черги (а.с. 7).

У спорах, пов`язаних з виконанням банком (у якому запроваджена тимчасова адміністрація та (або) розпочата процедура ліквідації) зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними; запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури його ліквідації унеможливлюють стягнення з банку коштів в інший спосіб, аніж це передбачено Законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №127/10129/17).

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань перед кредиторами і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Відповідно до частини другої статті 46 зазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

За змістом наведених норм після запровадження у банку тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку.

Спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду.

У випадку, якщо вклад перевищує гарантовану суму, у разі ліквідації банку, задоволення таких кредиторських вимог здійснюється за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку, у черговості, визначеній частиною першою статті 52 вказаного Закону, яка передбачає задоволення вимог вкладників банку в четверту чергу.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, правильно виходив з того, що відсутні правові підстави для стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено ст. 52 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки в банку вже введено процедуру ліквідації, позивачці виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн, а залишкову суму вкладу включено до акцептованих вимог кредиторів 4 черги.

Суд першої інстанції правильно застосував положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача, які ґрунтуються на загальних нормах цивільного законодавства та умовах договорів банківського вкладу задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з порядком відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, та не спростовують висновків суду щодо виплати відповідних коштів в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та відсутності правових підстав для задоволення пред`явленого позову про повернення вкладу на підставі загальних норм цивільного законодавства, з урахуванням запровадження у банку тимчасової адміністрації та в подальшому відкликання банківської ліцензії і запровадження процедури ліквідації.

Посилання в апеляційній скарзі те, що неповернення залишкової суми коштів за депозитними вкладами було порушено положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Першого протоколу до цієї Конвенції є безпідставними, оскільки Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплачено позивачу суму граничного розміру відшкодування коштів за вкладом та за заявою останнього внесено його вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів, виконання яких буде здійснено на підставі вищевказаного законодавства, що є спеціальним у цих правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дійсно, згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Виходячи із вищезазначеного законодавцем передбачено в ст. 16 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Водночас, правомочності власника не є безмежними, законом можуть встановлюватися певні обмеження здійснення права власності.

Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Аналогічної правової позиції дотримується і Європейський суд. Зокрема, складність визначення змісту права на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Першого Протоколу полягає у тому, що вказане право, як і більшість інших прав, не є абсолютним.

Правові підстави обмеження означеного права, що не вважаються, на думку Європейського суду, порушенням визначено в Конвенції.

Зокрема, Конвенцією визначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Держава може вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Разом з тим, застосовані державою заходи щодо обмеження конкретних прав повинні відповідати певним критеріям (наявність правових підстав для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством; обумовленість обмеження легітимною метою; пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, яку держава намагалася досягти, запровадивши відповідне обмеження).

Як вірно встановлено судом, обмеження права позивача на мирне володіння майном є законним, а саме передбачено ст. 1074 ЦК України за змістом якої допускається обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку у випадках, встановлених законом. Таким законом є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наявність правового регулювання цих відносин вже є гарантією від свавілля держави.

Щодо оцінки того, чи позбавлення власності відбулося в інтересах суспільства, Європейський суд наділяє держави широкими межами розсуду. Зокрема, у справі «Прессос Компанія Нав`єра С.А.» та інші проти Бельгії» Суд зазначив, що національні органи мають широкі межі розсуду при визначенні того, що є «в інтересах суспільства», оскільки в системі Конвенції саме вони мають здійснити першу оцінку як наявності проблеми публічного значення, яка робить необхідним заходи з позбавлення власності, так і відповідних заходів з виправлення ситуації.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

За наведених обставин можна дійти висновку, що обмеження права позивача щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку в ПАТ «Форум» є легітимним.

Щодо перевірки пропорційності застосованих заходів поставленій меті колегія суддів виходить з того, що Європейський суд не дає вичерпного визначення «загального (суспільного) інтересу», формулюючи лише загальний підхід. Він розрізняє суспільний (загальний) інтерес та інтерес держави, вказуючи на можливість їх відмінностей і навіть суперечності. Держава може приймати непопулярні рішення, однак вони мають бути достатньо обґрунтованими та відображати реальні потреби суспільного розвитку, тобто відповідати критерію пропорційності та бути належним засобом вирішення конкретної проблеми.

Дійсно, власник може вільно реалізовувати своє право власності, але коли його право стикається з правами інших осіб, він повинен утримуватись від порушення прав третіх осіб. Тому встановлення законодавцем в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку виплати коштів які знаходяться у неплатоспроможному банку спрямованої на зміцнення соціальної справедливості в суспільстві, відповідає принципу справедливості, є правомірним і таким, що відповідає суспільним інтересам.

Встановлення законом спеціального порядку отримання грошових коштів не позбавляє права власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а лише обумовлює певні особливості здійснення власником своїх прав щодо цих коштів, які встановлені іншими спеціальними законами. Отже, обмеження не впливають на зміст суб`єктивного цивільного права, однак ускладнюють можливості його здійснення.

Оскільки встановлені законом обмеження спрямованості на забезпечення здійснення суб`єктивного цивільного права з урахуванням прав інших уповноважених осіб та суспільних інтересів, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів позивача про непропорційність втручання держави в його права.

За вказаних обставин не можуть бути підставою для скасування рішення і доводи скаржника про незастосування норм Конституції України.

Крім того, як зазначалось вище, у правовідносинах, які виникли між сторонами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та приорітетними до застосування.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим учасниками справи, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

О.І. Шкоріна