РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12075/17

пр. № 2/759/585/19

20 серпня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі суду : суддя Величко Т.О.,

при секретарі Штанько В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 19.11.2005 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживає з позивачем. 08.11.20016 року рішенням суду їх шлюб було розірвано. Відповідачка ухиляється від покладеного на неї обов"язку утримувати дітей, це, зокрема, проявляється в тому, що позивач постійно оплачує лікування, відпочинок, одяг, харчування. Позивач зазначає, що йому одному дуже важко утримувати дітей.

11.08.2017 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О.

04.09.2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі.

20.04.2018 року Ухвалою судді позов залишено без руху.

25.04.2018 року ухвалою судді продовжено розгляд справи.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідачка проти позову заперечувала при цьому зазначала, що по їх домовленності з позивачем після розірвання шлюбу діти проживають по 50% часу з кожним з батьків, вони ночують харчуються то за її місцем проживання. то за місцем проживання позивача. Крім того зазначала, що вона за свої кошти купує їм одяг та особисті речі, вона забезпечує їм відпочинок на морі в Україні, а також за її межами, купує їм мобільні телефони. Тому просила у задоволденні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом встановлено, що 19.11.2005 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб.

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5 ,6).

08.11.20016 року рішенням Святошинського рйонного суду шлюб було розірвано (а.с.4).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2016 року.

Згідно вимог стаття 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Судом встановлено, що неповнолітні доньки сторін у справі за зголою сторін у справі та своїм бажаням проживають періодами за місцем продиіання як матері, так і батька, їх речі знаходться за місцем проживаня батьків, як мати так і батько приймають участь в вихованні, утриманні своїх доньок, організовують кожен з них окремо їм належні умви для навчання, відпочинку.удом встановлено, що місце проживання дітей рішенням суду не визначалось.

Згідно вимог ст.180 СК України Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що доньки сторін у справі проживають як з матір"ю так із батьком, а тому стягнення алімментів з матері дітей на користь батька дітей, призведе до подвійних не обгрунтованих витрат, та погіршить матеріальний стан відповідача, яка несе такі витрати добровільно, оскільки діти проживають і з нею також.

Враховуючи встановлені судом обставини в сукупності досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду жодних належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки судом достовірно встановлено, що діти перебувають на утриманні у обох бітьків, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.13, 76, 77, 80, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 150, 180, 181 СК України, суд

ухвалив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 704 грн.40 коп. на користь держави Україна.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко