Справа № 127/7928/19
Провадження № 22-ц/801/1897/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 рокуСправа № 127/7928/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Войтка Ю.Б., Сала Т.Б.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного ( письмового ) провадження, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про часткове

звільнення від заборгованості за несплаченими аліментами,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2019 року, ухвалене у приміщен-ні суду у м. Вінниці за головування судді Медяної Ю.В.,

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача державного ви-конавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Голов-ного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про часткове звільнення від сплати заборгованості за несплаченими аліментами. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21 лютого 2001 року Замостянським районним судом м. Вінниці був виданий виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 16 лютого 2001 року і до його повноліття. З 2001 року по лютий 2006 року ОСОБА_1 сплачував аліменти, які відраховувалися з його заробітної плати. У січні 2005 року позивач звіль-нився із займаної посади у ТОВ «Фірма Альфа» та до цього часу не має постій-ного офіційного доходу ( а. с. 2-4 ). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 27 червня 2006 року позивач позбавлений батьківських прав від-носно сина ОСОБА_4 , у зв`язку з чим вважав, що звільнений від необхідності утримувати сина шляхом сплати аліментів. Позивач стверджує, що йому не бу-ла відома та роз`яснена необхідність сплачувати аліменти навіть після позбав-лення його батьківських прав. Через відсутність коштів він не міг звернутися за правовою допомогою та сплачувати аліменти. ОСОБА_1 зазначає, що з 2005 ро-ку по серпень 2018 року державним виконавцем не здійснювалося жодних дій щодо стягнення з нього аліментів, хоча він не змінював адресу проживання та реєстрації. 31 серпня 2018 року позивач отримав постанову державного вико-навця від 28 серпня 2018 року про арешт свого майна, що була першим доку-ментом, який надійшов йому від державної виконавчої служби. Відповідач та-кож не надавала позивачу інформацію про необхідність сплати аліментів, хоча знала засоби зв`язку з ним.

25 червня 2005 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому він зобов`язаний забезпечувати трьох дітей і вважає, що сплата повної суми боргу по аліментах в розмірі 104005,36 гривень для нього є непосильною. Крім того позивач не має у влас-ності рухомого чи нерухомого майна та перебуває на утриманні своєї дружини. За таких обставин позивач просив суд частково звільнити його від сплати суми заборгованості по аліментах, що стягуються з нього на користь відповідачки на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 лютого 2001 року на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 000,00 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з позивача на ко-ристь ОСОБА_2 3872,00 гривні витрат, пов`язаних із наданням правничої допо-моги адвоката ( а. с. 104-108 ).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповного та неправиль-ного встановлення обставин справи, які мають значення для справи, на його думку висновки суду не відповідають обставинам справи, судом дана невірна оцінка наявним у справі доказам, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Стверджуючи про вірне встановлення обставин щодо перебування позивача в даний час у зареєстрованому шлюбі, народження у ньо-му двох дітей та стягнення на їх утримання судовим наказом Вінницького місь-кого суду Вінницької області від 23 травня 2019 року аліментів, ОСОБА_1 одно-часно зазначає про помилковість висновків суду, що такі обставини не є істот-ними для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах. Він дійсно не звертався до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, оскільки вва-жав, що позбавлення батьківський прав відносно сина звільняє його від обов'-язку сплачувати аліменти. До того ж державним виконавцем не вчинялися жод-ні дії щодо стягнення аліментів. Відповідачка не зверталася до нього з даного питання, хоча володіла інформацією про його засоби зв`язку. Скаржник вважає, що перебування на його утриманні двох дітей все ж має істотне значення для часткового звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, адже стяг-нення усієї суми заборгованості позбавить його можливості надавати допомогу на їх утримання в розмірі, необхідному для забезпечення їх гармонійного роз-витку та належних умов проживання, навчання ( а. с. 110-115 ).

19 серпня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Чуприни О.М., де зазна-чається про встановлення судом першої інстанції усіх обставин, необхідних для правильного вирішення справи, вірне визначення правовідносини, що виникли між сторонами у справі та норм права, що їх регулюють. Дана сторона у справі вважає аргументи позовної заяви та апеляційної скарги такими, що не можуть буті взяті судом до уваги в розумінні вимог статті 179 СК України, відтак про-сить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої ін-станції без змін ( а. с. 128-130 ). Одночасно із поданням адвокатом Чуприною О.М. відзиву подана заява про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги під час розгляду апеляційної скарги в розмірі 1500,00 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши представлені сторонами докази, проаналізувавши в сукупності позиції кожного з учасників справи та підгрунтя доведеності заявле-них вимог і заперечень на них, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правильним, об`єктивним, справедливим.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що позивач з відповідачкою є батьками сина ОСОБА_4 , 02 ІНФОРМАЦІЯ_4 . На підставі виконавчого листа № АО-35, виданого 21 лютого 2001 року Замостянським районним судом м. Вінниці, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 16 лютого 2001 року і до його повноліття ( а. с. 5 ). Через невиконання ОСОБА_7 обов`язку з утримання сина ОСОБА_3 ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 жовтня 2005 року за поданням Замостянського відділу ДВС ВМУЮ оголошувався розшук боржника ( а. с. 50 ). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 27 червня 2006 року ОСОБА_1 позбавлений бать-ківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 -ку народження ( а. с. 16 ). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 17234365, зробленого державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Кушніро-вим О.І., станом на 28 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати алі-ментів складає 104 005,36 гривень ( а. с. 7-10 ).

13 квітня 2019 року позивач у рахунок погашення заборгованості по алімен-тах сплатив 2000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції від 13 квітня 2019 року № 0.0..1 ( а. с. 68 ).

Згідно виданої Вінницьким технічним коледжем 22 січня 2019 року довідки № 19 син сторін у справі ОСОБА_4 з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 ро-ку навчався у цьому навчальному закладі на денній формі навчання за спеціаль-ністю «Конструювання, виробництво та технічне обслуговування радіотехніч-них пристроїв» ( а. с. 51 ).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків з 1 кварталу 2003 року по 2 квартал 2018 року, позивач ОСОБА_1 з І кварталу 2003 року по IV квартал 2004 року офіційно працював та отримував заробітну плату, починаючи з І кварталу 2005 року по другий квартал 2018 року інформація про його доходи відсутня ( а. с. 11-12 ).

25 червня 2005 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 25 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького місь-кого управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1094. Після реєс-трації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_2 » ( а. с. 13 ). У шлюбі у позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтвер-джується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 08 грудня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького місь-кого управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3562, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 08 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1445 ( а. с. 14, 15 ).

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2019 року у цивільній справі № 127/13329/19 з ОСОБА_1 стягнуто на ко-ристь ОСОБА_9 аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народжен-ня, у розмірі 1/3 частки від всіх видів його доходів ( заробітку ), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 13 травня 2019 року і до досягнення кож-ною дитиною повноліття ( а. с. 87 ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись норма-ми статей 166, 197 СК України, дійшов висновку про не надання позивачем на-лежних доказів на підтвердження існування підстав для часткового звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. З огляду на обізнаність ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів суд не визнав переконливими та істотними під-ставами твердження останнього стосовно його міркувань щодо відсутності у нього необхідності сплачувати аліменти внаслідок позбавлення його батьківсь-ких прав. Суд також не вважав істотною обставиною наявність на утриманні позивача ще двох дітей, оскільки він не звертався до суду із позовом про змен-шення розміру аліментів внаслідок зміни сімейного чи майнового стану.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного су-ду повністю погоджується, оскільки вони є вірними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи; суд правильно застосував до спірних право-відносин норми матеріального права, що їх регулюють, не порушив вимог про-цесуального законодавства.

У статті восьмій Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами пря-мої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, ди-тинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпе-чена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Кон-венцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами першим, другим статті 3 Конвенції про права дитини від 20 лис-топада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 ро-ку, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соці-ального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дити-ни. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благо-получчя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції бать-ки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх ос-новного піклування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитин-ства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелекту-ального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою статті 197 СК України визначе-но, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільни-ти його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнен-ня аліментів» суд може за передбачених статтею 197 СК України умов повніс-тю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Виходячи із аналізу даних норм та роз'яснень, таке звільнення можливе в разі якщо заборгованість виникла з поважних причин і не з вини платника.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши указані вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позову ОСОБА_1 у даній справі та відмову у їх задоволенні.

Зі змісту апеляційної скарги скаржника убачається, що несплата аліментів на утримання спільного із відповідачкою сина була зумовлена його юридичною необізнаністю щодо необхідності їх сплати навіть за умови позбавлення його батьківських прав. Однак такі обставини в розумінні статті 197 СК України не можуть визнаватися такими, що мають істотне значення. Не є спроможними й доводи скаржника щодо неможливості сплатити заборгованості по аліментах через реєстрацію нового шлюбу із ОСОБА_9 та перебування на його утриманні ще двох дітей, оскільки обставини зміни сімейного стану позивача, які виникли ще в 2005 році не можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгова-ності по аліментах. Такі обставини можуть бути підставою для звернення в суд з позовом про зменшення розміру аліментів, чого позивач не був позбавлений.

Крім вказаного колегія суддів звертає увагу, що належне утримання двох ді-тей у новій сім'ї, що забезпечене судовим наказом про стягнення аліментів на користь дружини ОСОБА_9 , не повинно ставити у гіршу ситуацію першого сина, на утримання якого не сплачувалися аліменти, починаючи з березня 2006 року до його повноліття, тобто навіть за кілька місяців до ухвалення судом рішення про позбавлення позивача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .

Відтак колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи апеля-ційної скарги ОСОБА_1 в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками су-ду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішення, через невірне ро-зуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення ха-рактеру спірних правовідносин. Таке обгрунтування заявлених позовних вимог повно та об'єктивно оцінене судом першої інстанції та не знайшло свого дове-дення в ході апеляційного розгляду справи.

Згідно абзацу десятого пункту дев'ятого рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвен-ції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різ-ними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та від-мінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодав-ства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкрет-них обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене ОСОБА_1 рішення суду ухвалене без додержанням норм матеріального і про-цесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржуване ним рішення суду без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат у справі, колегія суддів вбачає доцільним зазначити, що у відповідності до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі від-мови у позові на позивача. За статтею 133 ЦПК України судові витрати склада-ються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомо-ги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судо-вими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на прав-ничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адво-ката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних до-казів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу су-дових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), ви-конаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання прав-ничої допомоги.

З матеріалів справи та наданих відповідачкою, її адвокатом доказів убача-ється, що між адвокатом Чуприною О.М. та відповідачкою ОСОБА_2 14 серп-ня 2019 року укладений договір№ 14 про надання правничої допомоги ( а. с. 136 ). В акті виконаних робіт та прийому-передачі послуг з надання правничої допомоги вказаний обсяг виконаної та прийнятої роботи, розрахунок загальної вартості, а також те, що за взаємною домовленістю сторін ОСОБА_2 сплачена сума у розмірі 1500,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибутко-вого касового ордера від 19 серпня 2019 року № 13 ( а. с. 133,134 ). Таким чи-ном документально цілком і безсумнівно підтверджено, що ОСОБА_2 понесе-ні витрати на правову допомогу у вказаному розмірі.

Отже, враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2019 року слід залишити без за-доволення, зі скаржника на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 1500,00 гри-вень витрат на правничу допомогу, понесених нею під час розгляду справи в апеляційному суді.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 372, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про часткове звільнення від заборгованості за несплаченими аліментами залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер ( РНОКПП ) НОМЕР_4 , зареєстрованого та прожива- ючого по АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер ( РНОКПП ) НОМЕР_5 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_3 , 1500,00 гривень ( одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп. ) витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в апеляційному суді.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді Ю.Б. Войтко

Т.Б. Сало