Справа 485/235/19 Головуючий суду першої інстанції Квєтка І.А.
Провадження № 22-ц/812/1789/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Квєтка І.А., в залі судового засідання в м. Снігурівка, за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 29 серпня 2006 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, який в подальшому збільшувався.

01 липня 2015 року відповідачем було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за яким було встановлено кредитний ліміт у розмірі 15 000 грн. Підписанням цієї Анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 13 січня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 63 695 грн. 90 коп., з яких: 11 905 грн. 80 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 31 751 грн. 65 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 16 529 грн. 12 коп. нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована складова); 3 009 грн. 33 коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2006 року станом на 13 січня 2019 року.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 серпня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2006 року станом на 13 січня 2019 року в сумі 11 905 грн. 80 коп. та 359 грн. 03 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 15 серпня 2006 року ОСОБА_1 на підставі договору SAMD № 0016 отримав у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитну картку № НОМЕР_1 , строком дії до 08/13, з кредитним лімітом у розмірі 1 500 грн., з базовою процентною ставкою 36% із розрахунку 360 днів на рік та сплатою заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, із встановленням строку дії договору до закінчення строку дії картки. Згідно п. 3.1 Договору підписанням даного договору клієнт підтверджує, що ознайомлений з Тарифами банка, Правилами, які зобов`язується виконувати.

Як слідує з виписки по рахунку по кредитній карті № НОМЕР_1 кредитний ліміт по картці 29 квітня 2011 року було збільшено до 15 000 грн., відповідач останній раз знімав кошти з картки 12 жовтня 2011 року.

01 липня 2015 року ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі не повернуті, що свідчить про порушення прав останнього, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 905 грн. 80 коп.

Щодо процентів за користування кредитними коштами, то згідно розрахунку заборгованості станом на 01 вересня 2013 року у відповідача заборгованість за процентами по кредитному договору була відсутня та згідно умов кредитного договору від 29 серпня 2006 року право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після визначеного договором строку кредитування, тобто з 01 вересня 2013 року; доказів про те, що відповідач отримував інші платіжні картки до карткового рахунку за вказаним кредитним договором позивач суду не надав, а тому місцевий суд дійшов висновку про те, що у частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 31 751 грн. 65 коп. слід відмовити за безпідставністю.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати оскаржене рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів та задовольнити ці вимоги Банку, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір SAMD № 0016, за умовами якого відповідачу видано кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом. В даному договорі сторонами погоджено базову процентну ставку 36% річних із розрахунку 360 днів на рік (п.1.1).

Згідно з п. 9.3 договору, строк дії договору співпадає зі строком дії картки, вказаним на лицевій стороні карти.

За умовами укладеного договору відповідачу видано кредитну карту № НОМЕР_1 , яка неодноразово перевипускалася за зверненням відповідача.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії карки.

Згідно з п. 2.2 р. 2 постанови НБУ від 17 грудня 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Наказом № СП-2010-64 від 21 січня 2010 року була затверджена процедура ідентифікації клієнта, згідно до якої клієнт лише при оформленні першого продукту банку проходить повну ідентифікацію, а саме заповнює Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також сканується паспорт клієнта.

Згідно наказу № СП-2010-599 від 31 травня 2010 року, при оформленні кредитної картки за ініціативою клієнта забороняється повторне заповнення Анкети-Заяви, достатньо лише фотографування клієнта з карткою.

Підписавши договір, відповідач пройшов ідентифікацію в Банку, а тому повторне заповнення будь-яких заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно до процедури, що затверджена наказами по Банку, що не суперечить чинному законодавству.

В подальшому, відповідно до звернення відповідача, його кредитна картка № НОМЕР_1 була перевипущена за номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , 623153.

Термін дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2022 року.

Отже, висновки суду про закінчення строку кредитування не відповідають дійсним обставинам справи, адже строк дії кредитного договору не сплинув.

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися, в тому числі і на перевипущеній картці.

Тобто, при перевипуску карток враховувалася наявна сума заборгованості за кредитним договором, що підтверджує той факт, що перевипущені кредитні картки видані саме за укладеним договором та саме замість первісно виданої картки НОМЕР_1 .

Крім цього, про факт отримання перевипущених карток свідчить й той факт, що відповідач продовжував використовувати кредитні кошти та частково погашати заборгованість, що чітко відображено у розрахунку заборгованості та виписці.

Скаржник вказував, що суд вважаючи закінченим погоджений сторонами строк кредитування безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, а також порушив норми матеріального права, оскільки сторони погодили істотні умови договору, в тому числі базову процентну ставку за користування кредитними коштами, а також, що строк дії договору спливає зі строком дії картки.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2006 року ОСОБА_1 на підставі договору SAMD № 0016 отримав у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитну картку № НОМЕР_1 , строком дії до 08/13, з кредитним лімітом у розмірі 1 500 грн., з базовою процентною ставкою 36% із розрахунку 360 днів на рік та сплатою заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, із встановленням строку дії договору до закінчення строку дії картки. Згідно п. 3.1 Договору підписанням даного договору клієнт підтверджує, що ознайомлений з Тарифами банка, Правилами, які зобов`язується виконувати.

01 липня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ .

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача перед Банком за вказаним кредитним договором станом на 13 січня 2019 року складає 63 695 грн. 90 коп., з яких: 11 905 грн. 80 коп. заборгованість по тілу кредиту; 31 751 грн. 65 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 16 529 грн. 12 коп. заборгованість за пенею, а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 3 009 грн. 33 коп. (процентна складова).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 01 липня 2015 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 липня 2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт»,«Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-Заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 липня 2015 року шляхом підписання Анкети-Заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді стягнення процентів по кредиту.

Відповідно до наданих позивачем доказів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Банком було укладено з відповідачем два письмові договору кредиту, а саме, 29 серпня 2006 року, за яким сторони письмово визначили всі умови договору, права та обов`язки сторін, строк дії договору, який дорівнює строку дії картки, річну процентну ставку у розмірі 36% і розмір щомісячного платежу, та 01 липня 2015 року шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил наданням банківських послуг.

Твердження позивача, що це є один договір кредиту, який зводився до перевипуску кредитних карток, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це окремі письмові договори, які передбачають різні умови договору кредиту, права та обов`язки сторін у договірних відносинах.

Погоджується колегія суддів з висновком районного суду, що строк дії договору від 29 серпня 2006 року закінчився із закінченням строку дії картки 31 серпня 2013 року та на цей час як вбачається з виписки по рахунку по кредитній карті № НОМЕР_1 будь-яка заборгованість у відповідача за цим кредитним договором була відсутня, а відтак проценти за умовами кредитного договору після спливу строку дії договору нарахуванню не підлягають. Як правильно зазначив суд першої інстанції в такому випадку підлягає застосуванню норми ст. 625 ЦПК України.

Посилання позивача та те, що кредитна карта перевипускалася з новим строком дії, а тому кредитні відносини за кредитним договором від 29 серпня 2006 року продовжуються до квітня 2022 року суперечать наведених правовим нормам та умовам, укладеного сторонами договору від 29 серпня 2006 року, де сторонами узгоджено строк дії договору.

Будь-які докази за правилами ст.ст. 57-80 ЦПК України на підтвердження продовження цього строку та умов кредитного договору, зокрема, розміру процентної ставки, відповідачем не надано.

Відомчі документи банківської установи, які передбачають додавання заборгованості до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується банком, в тому числі і на перевипущеній картці, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки кредитні відносини між банком та споживачем банківських послуг виникають на підставі кредитного договору, укладеного відповідно до цивільного права та Закону України «Про захист прав споживачів»

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для заперечення висновку суду першої інстанції щодо відмови у стягненні процентів по кредиту, тому що він ґрунтується на правильно встановлених на підставі повно та всебічно досліджених доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обставинах справи та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року).

Щодо доводів скарги про стягнення процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України, то колегія суддів не погоджується з такими доводами з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За такого відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

За такого колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Оскаржене рішення в частині відмови у стягненні пені та штрафів не оскаржувалось, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядалось апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.