Справа № 140/2375/18
Провадження № 22-ц/801/212/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуСправа № 140/2375/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_3,

відповідач : ОСОБА_4,

розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Науменко С. М., дата складання повного тексту рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 12 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання в розмірі ? частини заробітної плати, всіх видів доходів відповідача щомісячно починаючи з 15 травня 2015 року по 25 червня 2018 року, тобто до закінчення навчання.

25 червня 2018 року стягнення аліментів з батька дитини припинилось, однак, їхня донька ОСОБА_5 продовжує навчатись.

На даний момент навчається на 1 курсі денної форми навчання за державним замовленням, освітній ступінь магістр в Національному Університеті біоресурсів і природокористування, факультет захисту рослин, біотехнології та екології. Вона навчається в м. Києві, витрачає кошти на проїзд та харчування, одяг, взуття, канцелярське приладдя, засоби особистої гігієни та інші речі необхідні в побуті.

Відповідач на утримання доньки добровільно матеріальної допомоги не надає, утримує доньку самостійно, але у зв'язку з тим, що тимчасово не працює не в змозі забезпечити доньку всім необхідним для повноцінного життя.

Відповідач є особою працездатною особою, працює екскаваторником на Будівельно-Монтажному поїзді № 392 м. Вінниця має стабільний заробіток.

Виходячи з наведеного, положень статей 199 СК України, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини заробітної плати, всіх видів доходів відповідача щомісячно, до закінчення навчання, а саме до 31 грудня 2019 року.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на її користь, на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка продовжує навчання у розмірі 1/5 частини заробітної плати, всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 17 вересня 2018 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягненням нею 23-х років.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 750 грн за надання її правової допомоги адвокатом, та стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повнолітня донька ОСОБА_5 навчається, але не досягла 23-х річного віку і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батька ОСОБА_4, який є працездатним і має змогу надавати матеріальну допомогу на користь ОСОБА_3 щомісячно на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/5 частини заробітної плати, всіх видів доходів відповідача, щомісячно починаючи з 17 вересня 2018 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягненням нею 23-х років.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення змінити в частині розміру частки аліментів та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка продовжує навчання у розмірі 1/12 частини заробітної плати, щомісячно, починаючи з 19 вересня 20018 року до закінчення навчання 21 грудня 2019 року.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги тих обставин, що відповідач має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, а також те, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 15 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 червня 2010 року і до досягнення дітьми повноліття.

Зазначає, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховано стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, те що він хворіє і потребує значних коштів на лікування, що підтверджується виписками про його хворобу.

Подані до апеляційної скарги доповнення суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки вони подані з порушення строку, встановленого частиною першою статті 364 ЦПК України та відповідно до частини другої статті 126 ЦПК України залишаються без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, ОСОБА_5, є донькою відповідача ОСОБА_4 /а. с. 10/.

Згідно довідки Національного університету біоресурсів і природокористування України від 05 вересня 2018 за № 18.209, ОСОБА_5 є студенткою І курсу денної форми навчання за державним замовленням на факультеті захисту рослин, біотехнологій та екології Національного університету біоресурсів і природокористування України, освітній ступінь Магістр, дата закінчення 31 грудня 2019 року /а. с. 7/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 навчається і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батька ОСОБА_4, який є працездатним і має змогу надавати матеріальну допомогу, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 щомісячно на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/5 частини заробітної плати, всіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, а саме з 17 вересня 2018 року і до закінчення донькою навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та зроблений з дотриманням норм матеріального права, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Встановивши, що донька сторін продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати, працює, отримує дохід, є працездатним, відтак суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував стан здоров'я відповідача не заслуговують на увагу, оскільки виписки про його хворобу не дають підстав для зменшення розміру стягнутих аліментів та не спростовують висновків суду першої інстанції. Доказів, в якому саме розмірі відповідач повинен нести витрати на лікування ним суду не надано, тоді як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім цього, колегія суддів враховує те, що заочним рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 12 червня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на її утримання в розмірі ? частини заробітної плати, всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 15 травня 2015 року по 25 червня 2018 року, тобто до закінчення навчання. На час ухвалення заочного рішення, обставини на які посилається відповідач в апеляційній скарзі вже існували, однак ОСОБА_4 тоді не просив їх врахувати як такі, що свідчать про неможливість сплачувати аліменти на повнолітню дочку. Рішення оскаржено не було.

Відповідачем не надано доказів, що з часу ухвалення заочного рішення місцевого суду відбулися зміни в його майновому стані чи погіршився стан його здоров'я, які б давали підстави вважати, про неможливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі, який встановив суд першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач не може у даній справі звертатися у суд з позовом про стягнення аліментів з відповідача на користь повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_5 знаходиться на утримання позивачки та періодично проживає у неї, а в період навчання проживає у м. Києві, при цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що наведені в апеляційні скарзі доводи суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота