ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/523/19 Справа № 203/1546/17 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Деркач Н.М.,

суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що 22.11.2011 року між нею та відповідачами було укладено договір грошової позики №22/12-11, відповідно до умов якого вона надала відповідачу ОСОБА_3 у борг грошові кошти в розмірі 848000 грн., що еквівалентно 106000 доларів США, строком на один рік до 22.12.2012 року. Того ж дня було складено акт приймання-передачі грошових коштів та розписку на підтвердження факту їх передачі. У зазначений строк відповідачі кошти не повернули. Натомість, у грудні 2012 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до неї з проханням продовження строку дії договору позики на п'ять років. При цьому, частково погасивши борг в розмірі 30000 грн. 15.12.2012 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено додаткову угоду, згідно умов якої строк для повернення позики було встановлено до 22.12.2016 року. Посилаючись на те, що після укладення додаткової угоди та в строк до 22.12.2016 року відповідачами надані в позику кошти повернуто не було, позивач просила суд стягнути з відповідачів солідарно на її користь кошти у сумі 854916 грн. 99 коп., у т.ч.: суму основного боргу в розмірі 818000 грн., пеню в сумі 23845 грн. 26 коп., інфляційні витрати в сумі 8452 грн. 66 коп. та три відсотки річних в сумі 4619 грн. 07 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму боргу за договором грошового займу №22/12-11 від 22 грудня 2011 року в сумі 818000 грн., три відсотки річних в сумі 4619 грн. 07 коп., інфляційні витрати в сумі 8452 грн. 66 коп., а всього стягнуто 831071 грн. 73 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом не взято до уваги, що відповідач ОСОБА_1 договір позики з ОСОБА_2 не підписувала, кошти, отримані відповідачем ОСОБА_3 за вказаним договором, були витрачені не на сімейні потреби, що підтверджується матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 1/2 вартості автомобіля, у якій договір позики від 22.12.2011 року був предметом дослідження. Також апелянт зауважив про те, що договір грошової позики було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в той час, як до суду з позовом звернулася ОСОБА_2, що не перевірив суд першої інстанції.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 22.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір грошового займу №22/12-11, за умовами п.п.1.1,2.1,2.2 якого позикодавець зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 848000 грн., що еквівалентно 106000 доларам США по курсу НБУ на день укладання договору, строком на 365 днів, до 22.12.2012 року. Також у договорі зазначено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 та дає згоду на укладення вказаного договору, з його умовами ознайомлена та підтверджує, що грошові кошти отримані для сімейних потреб.

На підтвердження передачі коштів ОСОБА_2 ОСОБА_3 в цей же день 22.12.2011 було складено акт приймання-передачі коштів та письмову розписку.

15.12.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору №22/12-11 від 22.12.2011 року, якою уточнено анкетні дані позикодавця та внесено зміни до п.2.2 вказаного договору в частині визначення строку надання позики до 22.12.2016 року, а також - визначення суми боргу, що підлягає поверненню ,в розмірі 818000 грн., з урахуванням частково повернутих коштів в сумі 30000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення позивачем договору грошової позики з відповідачами, передачі останнім відповідно до умов договору коштів в сумі 848000 грн. та часткового повернення позики в сумі 30000 грн.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 257 ЦПК України обумовлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, договір грошової позики № 22/12-11 від 22.12.2011 року було укладено між ОСОБА_2, яка у пункті 6 договору власноручно зазначила себе як ОСОБА_2. (а.с.5-6)

Відповідно до розписки № № 22/12-11 від 22.12.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили факт передачі та отримання, відповідно, грошових коштів за договором грошової позики. У вказаній розписці позикодавець власноручно зазначає себе як ОСОБА_2 і правильність даних підтверджує підписом. (а.с.7)

У акті приймання-передачі грошових коштів за договором грошової позики № 22/12-11 від 22.12.2011 року позикодавець так само власноручно зазначає себе як ОСОБА_2 і підтверджує це підписом. (а.с.8)

Матеріалами справи встановлено, що позивачем у позовній заяві вказана ОСОБА_2, однак підписала позовну заяву ОСОБА_2.

З огляду на положення пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України зазначені обставини свідчать про те, що позов підписано неналежною особою, без наявності відповідних повноважень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з залишенням позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 6000 грн.

Керуючись ст.ст.259,367,368,374,257,377,381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 6000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: Н.М.Деркач

Е.Л.Демченко

І.Ю.Ткаченко