Справа №521/5311/19
Провадження №2/521/2618/19
20 серпня 2019 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Коблової О.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Барвенко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
У провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позову представник сторони позивача вказує, що у 2017 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено усну угоду про продаж ОСОБА_3 ОСОБА_1 частки земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 0,0335 га. Після досягнення зазначеної домовленості, 22.11.2017 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2000 тисяч доларів США, які на той час як зазначено у розписці були еквівалентні 53 000 гривень, та які згідно з курсом Національного банку України дорівнювали 52 924 гривням.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 ), та спадщину за законом отримала її донька, ОСОБА_2 , яка 25.06.2018 року визнала усну угоду між ОСОБА_1 та своєю матір`ю ОСОБА_3 , а також підтвердила її, та запевнила що всі попередні домовленості в силі, та грошові кошти передані ОСОБА_1 у розмірі 2000 тисяч доларів США було отримано її сім`єю, та запропонувала ОСОБА_1 на підтвердження усної угоди, надати ОСОБА_2 додатковий аванс у розмірі 100 доларів США, які на той час були як зазначено у розписці еквівалентні 2 600 гривням, та які згідно з курсом Національного банку України дорівнювали 2623 гривням 89 копійкам, а також видати на ім`я ОСОБА_1 нотаріально завірену довіреність, якою уповноважила її на проведення всіх необхідних реєстраційних дій для розділення земельної ділянки.
12.10.2018 року, ОСОБА_2 знову отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 113 доларів США на той час, як зазначено у розписці, еквівалентних 3150 гривням, та які згідно з курсом Національного банку України дорівнювали 3162 гривням 24 копійкам, у рахунок авансу за земельну ділянку.
24.10.2018 року, ОСОБА_2 повторно отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2800 гривень у рахунок авансу за земельну ділянку.
24.10.2018 року, ОСОБА_2 вступила у спадщину за законом, та 02.11.2018 року, уповноважила ОСОБА_1 шляхом оформлення нотаріально завіреної довіреності наданої для вирішення питань оформлення земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 0,0335 га.
20.11.2018 року, ОСОБА_2 вкотре отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 доларів США (згідно курсу НБУ еквівалентно 2776 гривень 48 копійок), у рахунок авансу за земельну ділянку, в подальшому, а саме: 09.01.2019 року та 21.02.2019 року ОСОБА_2 з тих самих підстав отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 доларів США (згідно курсу НБУ еквівалентно 1401 гривня 18 копійок), та 1100 гривень відповідно.
У березні 2019 року, ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що вона передумала продавати частину земельної яка перебуває у її власності. На прохання повернути грошові кошти отримані у якості авансу, ОСОБА_2 повідомила, що ніяких грошей вона повертати не збирається.
Таким чином, у період часу з 22.11.2017 року по 21.02.2019 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошових коштів у гривні та доларах США згідно з курсом іноземних валют, на загальну суму у гривні 66 787 гривень 79 копійок про що свідчать її боргові розписки оригінали яких знаходяться у позивача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності, позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованою адресою місця проживання.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить наступного висновку.
Під час розгляду справи судом було встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Позивачем надано копії боргових розписок, та зазначено про наявність у Позивача Оригіналів, отже суд дійшов висновку про відповідність зазначених у позовній заяві відомостей реальним обставинам. Також судом встановлено, що умовами договорів позики зазначено отримання грошових коштів відповідачем у рахунок майбутньої угоди про продаж земельної ділянки, яка не відбулась з ініціативи відповідача, що передбачає повернення останньою позивачеві грошової суми у розмірі 66 787 гривень 79 копійок. Сума трьох відсотків річних згідно з розрахунками за період часу з 22.11.2017 року по 26.03.2019 року складає 2684 гривні. За цих умов інфляційне збільшення боргу дорівнює 9054 гривням 04 коп..
Таким чином, на дату подання позовної заяви, загальна сума боргу разом з відсотками та інфляційним збільшенням боргу дорівнює 78 525 гривень 73 копійки.
Враховуючи умови договору та положення ст. 533 ЦК України, суд дійшов обгрунтованого висновку про стягнення суми боргу, відповідно до умов договору та положень цієї норми, визначену сукупно за курсом долару США станом на дату отримання боргових розписок позивачем, як зазначено у позовних вимогах.
Відповідно до ст.81 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Правова позиція ВСУ у справі №309/3458/14-ц про стягнення боргу за за договором позики, полягає у тому, що згідно зі стст.1046, 1047 ЦК розписка є підтвердженням укладення договору позики, який вважається укладеним з моменту передачі грошей. ВСУ в постановах від 18.09.2013 та 2.07.2014 виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ч.5,6 ЦПК України).
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст.83 ч.1 ЦПК України).
Так, положення ст.77 ЦПК України визначають, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За наслідками судового розгляду, і досліджених судом доказів, суд, відповідно до ст.89 ЦПК України, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів і їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а відтак про наявність обґрунтованих позивачем підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у повному обсязі.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України,під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у розмірі 1169 гривень 46 копійок.
Витрати Позивача на професійну правничу допомогу згідно договору склали 14 500 гривень.
Керуючись ст.ст. 175, 187, 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. ст.ст. ст.ст.4,5,12,13,81,89,258-259,263-265,268,280-285ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_3 ) заборгованість за договорами позики у розмірі 78 525 гривень 77 копійки, що складається з суми основного боргу 66 787 гривень 73 копійки, заборгованості по відсоткам за користування грошима 2684 гривні 00 копійок, інфляційних збитків 9054 гривні 04 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_3 ) сплачені судові витрати у розмірі 1169 гривень 46 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 500 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.Д. Коблова