Справа №369/217/19
Провадження №2/167/335/19
РІШЕННЯ
05.12.2019 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Сіліча І.І.
секретаря судових засідань - Матвійчук Л.О.
з участю позивача - ОСОБА_1
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання правочину удаваним, визнання права власності на рухоме майно та звільнення майна з під арешту, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання правочину удаваним, визнання права власності на рухоме майно та звільнення майна з під арешту.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-порталі судової влади. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило.
Представник Рожищенського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Волинській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив.
За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з вимогами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.
Із змісту ст.59 «Про виконавче провадження» вбачається, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
З матеріалів справи, судом встановлено, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності автомобіль марки «CITROEN JUMPER», д.н.з НОМЕР_3 , типу вантажний фургон-В, 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 (а.с.12-13).
13.12.2012 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність на право користування належним йому автомобіль марки «CITROEN JUMPER», д.н.з АС24 НОМЕР_1 , типу вантажний фургон-В, 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 (а.с.10-11).
Разом з тим, довіреність від 13.12.2012 року була видана з правом передоручення строком на п`ять років і втратила свою чинність 30.12.2017 року (а.с.11).
Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог вказував на те, що право власності на автомобіль перейшло до нього, оскільки між ним та ОСОБА_2 , як власником автомобіля, 13.12.2012 року фактично відбувся оплатний правочин, а саме купівля-продаж автомобіля.
Проте, такі доводи позивача суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Згідно зі ст.ст.238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, а тому згідно довіреності від 13.12.2012 року до позивача не перейшло право власності на автомобіль від ОСОБА_2 , оскільки, видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль.
Вказуючи на ту обставину, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як сторонами правочину, фактично укладено договір купівлі-продажу, позивач із посиланням на вимоги ст.235 ЦК України зазначав, що в даному випадку існують усі необхідні умови для визнання договору доручення удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу автомобіля.
Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Згідно із ч.2 цієї ж статті, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно із ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
Підстави набуття права власності на транспортні засоби чітко визначені цивільним законодавством.
Відповідно до п.п.2,7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів…..) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.
Відповідно до п.7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів….. до документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів в тому числі відносяться договори купівлі-продажу транспортних засобів, що засвідчені в установленому порядку, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Факт придбання автомобіля на підставі зазначеного правочину повинен бути належним чином зареєстрований в підрозділах ДАІ з обов`зковим пред`явленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.
Отже, в даному випадку письмовий договір купівлі-продажу автомобіля підлягає обов`язковій державній реєстрації в підрозділах ДАІ.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.25 своєї постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
На думку суду між сторонами фактично не було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки, не була проведена державна реєстрація правочину в органах МРЕВ.
За таких обставин, до позивача не перейшло право власності на спірний автомобіль, а тому він у відповідності до вимог ст.59 Закону України «Про виконавче проадження» не має права вимагати визнання права власності на цей автомобіль та звільнення його з-під арешту.
Таким чином, на думку суду, позовні вимоги до задоволення не підлягають.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 89, 263, 265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст.15, 207, 220, 235, 238, 244, 328, 391, 392, 655, 691 ЦК України, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, суд, -
УХВАЛИВ:
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання правочину удаваним, визнання права власності на рухоме майно та звільнення майна з під арешту - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.12.2019 року.

СУДДЯ: І.І.Сіліч