ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/24/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304000000 Казидуб О.Г. Доповідач в апеляційній інстанції Новіков О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Вініченка Б.Б.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чубина Олексія Миколайовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року (повний текст рішення складено 04 червня 2019 року) у складі судді Казидуб О.Г. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним - :

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 30 жовтня 2017 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір дарування частини жилого блоку (секції) у гуртожитку.

Згідно з договором дарувальник (відповідач) подарував та передав обдарованій (позивач), а вона прийняла у дар від відповідача безоплатно 11/50 (одинадцять п`ятдесятих) частин жилого блоку (секції) АДРЕСА_2.

Насправді ж між нею та відповідачем було досягнуто згоди та взаємної усної домовленості щодо істотних умов купівлі-продажу вищевказаних житлових приміщень. Але виключно з метою зменшення податкового навантаження і оптимізації коштів, при оформленні договору купівлі-продажу, та через свою правову необізнаність було вирішено оформити правочин у формі договору дарування.

Позивачка зазначила, що договір дарування в дійсності є удаваним правочином, скільки вона сплатила відповідачу кошти за придбання вказаної нерухомості, тобто фактично майно перейшло у її власність шляхом купівлі - продажу, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 31.10.2017 року.

ОСОБА_3 вказала, що воля відповідача була направлена не на дарування їй зазначеної вище нерухомості, а саме на її продаж, оскільки вони є зовсім сторонніми особами і до укладення договору не були знайомі.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просила суд визнати договір дарування частини жилого блоку по АДРЕСА_2 у гуртожитку, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А. 30 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу частини жилого блоку (секції) у гуртожитку між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнати, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 30 жовтня 2017 року фактично був укладений договір купівлі-продажу приміщення по АДРЕСА_2 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваного правочину удаваним, застосування правових наслідків удаваного правочину та припинення договору, оскільки позивачем достовірними та достатніми доказами не доведено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування від 30.10.2017, а також те, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором дарування.

Посилаючись на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, обставини, що мають значення для справи, недоведені, представник ОСОБА_3 - адвокат Чубин О.М. оскаржив його в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у дійсності між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлових приміщень, які були передані позивачці. Позивачкою, у свою чергу, на користь відповідача була сплачена їх вартість.

Суд першої інстанції не визнавав явку відповідача обов`язковою, однак послався на те, що його неявка та неповідомлення обставин написання ним розписки викликає сумнів в її достовірності. Аналогічно і щодо відсутності оригінала розписки, який є наявний у позивачки, і міг бути наданий суду на його першу ж вимогу, однак такої вимоги не було.

Щодо ненадання доказів оптимізації витрат під час нотаріального посвідчення оскаржуваного правочину саме як дарування, а не договору купівлі-продажу, то дані обставини є загальновідомими, які визначені чинним законодавством.

Зазначає, що сам факт державної реєстрації спірного договору сам по собі не свідчить про волю позивачки та відповідача на укладення саме договору дарування, а є виключно загальнообов`язковим елементом дій нотаріуса. Висновок суду щодо сумніву у даті складення розписки не відповідає обставинам справи, адже в розписці міститься дата її складення, законом не встановлено вимог до форми та змісту розписки.

Просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що 30 жовтня 2017 року між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А. та зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 11359. (а.с. 5).

Згідно з п. 1 договору дарувальник ОСОБА_2 подарував та передав обдаровуваній ОСОБА_3 безоплатно 11/50 частини жилого блоку (секції) АДРЕСА_2.

Пунктом 8 Договору визначено, що дарування сторони оцінюють дарунок у 39 908 грн. 00 коп.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.10.2017 № 102064635, за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на 11/50 частини жилого блоку (секції) 1-8, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м.(а.с. 6).

Відповідно до копії розписки від 31 жовтня 2017 року, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 39 908 грн. 00 коп. за продаж ним ОСОБА_3 кімнат в гуртожитку №6, 7 загальною площею 38,4 кв.м ,житловою площею 22,7 кв.м. з усіма видами благоустрою, розташований на першому поверсі дев`ятиповерхового цегляного будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 7).

03 травня 2019 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява в якій зазначено, що він позовні вимоги ОСОБА_3 підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити (а.с. 20).

Я видно з постанови Соснівського районного суду Черкаської області від 30 травня 2019 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 172-5 КУпАП, санкція якої передбачає конфіскацію отриманого подарунку.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Дослідивши всі наявні та надані докази по справі в сукупності, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком районного суду і звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як вказано у п. 25 Постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Встановивши, що під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 заявив, що насправді між сторонами був укладений договір купівлі-продажу вказаних приміщень гуртожитку, за що він отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 39 908 грн. 00 коп. У підтвердження цього до суду був наданий оригінал розписки від 31 жовтня 2017 року.

Дослідженою судом розпискою підтверджується, що ОСОБА_2 отримав від неї кошти в сумі 39 908 грн. за продані їй належні йому на праві приватної власності житлові кімнати АДРЕСА_7 .

Відповідач визнав позовні вимоги ОСОБА_3 і в судовому засіданні заявив, що до укладення цього правочину вони не були знайомі.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин колегія суддів вважає договір купівлі-продажу, який дійсно укладено між сторонами, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому не вбачає перешкод для визнання оформленого договору дарування нерухомості удаваним, тобто таким, який приховує інший правочин, який насправді вчинений.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чубина Олексія Миколайовича задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати удаваним договір дарування частини жилого блоку (секції) у гуртожитку від 30 жовтня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Елеонорою Антонівною 30 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , з метою приховування насправді договору купівлі-продажу частини цього об`єкту нерухомості.

Визнати, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , було фактично укладено договір купівлі-продажу приміщення у будинку АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 3 842 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді