КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 754/1836/18

провадження № 22-ц/824/1000/2019

17 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Дуці В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року в складі судді Скрипки О.І.,

встановив:

14.02.2018 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти за період з 01.10.2016 р. по 01.12.2017 р. на її користь на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 42 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що починаючи з січня 2001 року вона та відповідач проживали однією сім'єю. У листопаді 2003 року у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З вересня 2016 року вони з відповідачем разом не проживають, сімейних відносин не підтримують. З цього часу дитина проживала разом нею та знаходилась на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не брав.

Починаючи з вересня 2016 року вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу для утримання їх спільної дитини, проте відповідач або уникав даних розмов, або взагалі прямо відмовляв.

З огляду на те, що відповідач має у власності транспортні засоби, є працездатним та не має інших утриманців, вважає, що достатньою сумою аліментів, які вона має отримати за кожен місяць, коли утримувала дитину без допомоги відповідача, становить 3 000 грн. Сума, яку відповідач має сплатити позивачу за період з 01 жовтня 2016 року по 01 грудня 2017 року, становить 42 000 грн.

РішеннямДеснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до відповідача з метою стягнення аліментів за період з 01.10.2016 по 01.12.2017, а саме листів та доказів їх отримання відповідачем. Висновок суду про те, що вимоги позивача мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, не містить посилань на нормативно-правові акти, на яких він ґрунтується.

Зазначив, що відповідач не заперечував проти того, що позивач до нього зверталася за отриманням грошових коштів на утримання дитини, проте він відмовлявся від їх надання.

Також позивач не погоджується з тим, що суд першої інстанції критично поставився до показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які в судовому засіданні підтвердили, що позивач систематично зверталася до відповідача з проханням надати кошти на утримання їх спільної дитини, хоча сам відповідач підтверджує дані обставини.

В обґрунтування суми аліментів позивачем надано довідку про доходи, відповідно до якої сума 3000 грн становить приблизно ? частину заробітної плати відповідача, а за деякі місяці навіть менше ніж 1/2, однак суд першої інстанції хибно вирішив, що в обґрунтування суми додані матеріали про стан здоров'я дитини.

У відзиві ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року без змін.

Зазначив, що позовна заява не містить жодних допустимих доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів за вказаний період часу. В судовому засіданні свої дії щодо відмови в наданні грошової допомоги він пояснював тим, що утримував дитину в повній мірі, купував одяг, взуття, харчі, оплатив 12 800 грн на встановлення дитині брекет-системи, давав дитині кишенькові гроші, а також дитини регулярно залишалася ночувати з ним та перебувала на його повному утриманні, тому вважав за недоцільне надавати позивачу кошти на утримання дитини.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не можна вважати достатніми і достовірними.

Також зазначив, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті на його користь аліментів на утримання дитини починаючи з 27 квітня 2018 року становить 20 828,83 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 2001 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача аліментів за період з 01.10.2016 р. по 01.12.2017 р., суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів того, що позивач зверталась до відповідача з вимогою про сплату аліментів та вживала заходи щодо їх одержання. Позивач мала можливість звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, проте таким правом не скористалась. При цьому суд врахував ту обставину, що відповідач брав участь в утриманні дитини, яка періодично проживала разом з ним. У березні 2017 року за фінансової допомоги сестри відповідача було сплачено 12 800 грн на встановлення дитини брекет-системи. З січня 2018 року проживає разом з відповідачем та знаходиться на його утриманні.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Належними та допустимими доказами того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача можуть бути документи, які підтверджують звернення одного з батьків у різні органи, зокрема, у фонд зайнятості щодо розшуку місця роботи одного з батьків, за місцем роботи батька про встановлення дійсного розміру його зарплати, про оголошення розшуку, документи про одержання тимчасової державної допомоги на дитину, копія рішення про визнання батька безвісно відсутнім, копія рішення про визнання батька обмежено дієздатним у зв'язку із зловживанням ним спиртних напоїв.

Відповідно до ч.1 ст.81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування

У матеріалах справи відсутні докази вжиття позивачем належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача в спірний період та ухилення відповідача від їх сплати, існування у позивача перешкод для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

При цьому покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили факт звернення позивача до відповідача з проханням надати кошти на утримання дитини, на що позивач отримувала відмову, не є достатніми доказами на підтвердження факту вжиття заходів для одержання аліментів та ухилення відповідача від матеріального утримання дитини.

Як вбачається з письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з жовтня 2016 по грудень 2017 року він регулярно зустрічався з батьком, залишався почувати у нього на кілька днів. Батько давав йому кишенькові гроші, купував необхідні речі, одяг, продукти харчування. Майже всі вихідні він проводив у своєї бабусі та дідуся у селі Вишеньки.

Вказані обставини підвередили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Від заслуховування думки сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з приводу обставин надання батьком матеріальної допомоги на його утримання в оспорюваний період позивач в суді апеляційної інстанції відмовилась.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представникаОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк