Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 592/10359/15-ц

провадження № 61-33298св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: Сумське міське об`єднання громадян - мешканців гуртожитку на АДРЕСА_1, ОСОБА_3 ,

треті особи: Приватне підприємство «Рубін», приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Наталія Борисівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 листопада 2016 року у складі судді Алфьорова А. М. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Рибалки В. Г., Хвостика С. Г., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сумського міського об`єднання громадян - мешканців гуртожитку на АДРЕСА_1 (далі СМОГ « Подія -2011»), ОСОБА_3 , треті особи: Приватне підприємство «Рубін», приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н. Б., про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та усунення перешкод у користуванні приміщенням.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що за договором купівлі-продажу, укладеним 12 грудня 2012 року між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та СМОГ «Подія-2011», останнє придбало гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу житлового приміщення, укладеним 16 липня 2013 року, ОСОБА_1 придбала у СМОГ «Подія-2011» житлове приміщення АДРЕСА_1 , яке складається з двох житлових кімнат площами 18,80 кв. м та 16,50 кв. м, загальною площею 35,30 кв. м.

У подальшому вона отримала дозвіл на проведення реконструкції кімнат у однокімнатну квартиру. На цей час вона є власником однокімнатної квартири загальною площею 35,10 кв. м, житловою площею 16,70 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Із плану поверхів будинку АДРЕСА_1 прохід до її квартири здійснюється коридором загального користування, позначеному на плані під номером 1 (далі - коридор № 1), площею 10,90 кв. м.

02 жовтня 2015 року між СМОГ «Подія-2011» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н. Б., за умовами якого ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 63,10 кв. м, житловою площею 30,80 кв. м. Ця квартира розташована поруч з її квартирою.

Із договору купівлі-продажу відомо, що до складу квартири ОСОБА_3 входить коридор загальний площею 2,40 кв. м, який утворений за рахунок коридору № 1 площею 10,90 кв. м, шляхом відділення його частини - встановлення цегляної перегородки між дверима на відстані 1,19 м від кінця коридору та приєднання до складу квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності відповідачу. Цегляна перегородка з дверима призводить до зменшення довжини та площі коридору загального користування. Перегородка встановлена таким чином, що вона примикає до вхідних дверей належної їй квартири, які відчиняються в бік коридору, що перешкоджає їй при відкритті своїх дверей. Згоди на зведення спірної перегородки вона не надавала.

Вважала, що спірний договір купівлі-продажу між СМОГ «Подія-2011» та ОСОБА_3 слід визнати недійсним в частині купівлі коридору, позначеному на плані під номером 8 (далі - коридор № 8) площею 2,40 кв. м, оскільки згідно з протоколом загальних зборів СМОГ «Подія-2011» надано дозвіл на право купівлі-продажу приміщень № № 41, 42, 43 на першому поверсі загальною площею 63,10 кв. м ОСОБА_4 за балансовою вартістю, тобто право на купівлю-продаж частини коридору № 1 площею 10,90 кв. м. загальні збори не надавали. Загальні збори надавали дозвіл на право купівлі-продажу приміщень № № 41 , 42, 43 ОСОБА_4 , договір купівлі-продажу був укладений з ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , яка створена за рахунок проведення реконструкції приміщень № № 41, 42 , 43 та приєднання до неї частини коридору № 1 площею 2,40 кв. м.

Позивач вважала, що договір купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсним в частині продажу ОСОБА_3 коридору 8 площею 2,40 кв. м, що становив частину коридору № 1 площею 10,90 кв. м, оскільки при його укладенні представник відповідача СМОГ «Подія-2011» ОСОБА_5 . не мав відповідної згоди загальних зборів на відчуження цього коридору.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 02 жовтня 2015 року між СМОГ «Подія-2011» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н. Б., в частині продажу коридору загального користування площею 2,40 кв. м.

Зобов`язано СМОГ «Подія-2011» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 коридором № 1 площею 10,90 кв. м на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом знесення (демонтажу) цегляної перегородки з дверима, встановленої в кінці коридору поруч з вхідними дверима до квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто із СМОГ «Подія-2011», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1 038,40 грн, тобто по 519,20 грн з кожного.

Стягнуто із СМОГ «Подія-2011», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги у сумі 2 756,00 грн, тобто по 1 378,00 грн з кожного, а також витрати за проведення будівельно-технічної експертизи у сумі 600,00 грн - по 300,00 грн з кожного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 незаконно здійснила будівництво перегородки в коридорі загального користування та порушила права позивача - позбавила її можливості нормально відчиняти вхідні двері квартири та перекрила доступ до електричного лічильника її квартири.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, надав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки, викладені в рішенні.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що суди дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки рішенням загальних зборів СМОГ «Подія-2011» від 10 грудня 2012 року надано дозвіл на право купівлі-продажу приміщень № 41, 42, 43 першого поверху загальною площею 63,10 кв. м ОСОБА_4 , яка відповідно до ордеру № 345 на житлову площу в гуртожитку від 15 жовтня 2008 року є наймачем, а членами сім`ї наймача є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

На момент реконструкції власником гуртожитку приміщень № № 41, 42, 43 у квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 63,10 кв. м позивач не була власником житлових кімнат площами 18,80 кв. м та 16,50 кв. м, отже, СМОГ «Подія-2011» не порушило права та законні інтереси позивача. Укладення договору купівлі-продажу квартири СМОГ «Подія-2011» з ОСОБА_3 не впливає на права та обов`язки позивача.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначив про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зі змісту касаційної скарги неможливо з`ясувати, що саме та яку норму закону порушили суди при вирішенні справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, зупинено виконання оскаржуваних судових рішень.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.

Судами встановлено, що за договором купівлі-продажу, укладеним 12 грудня 2012 року між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та СМОГ «Подія-2011», останнє придбало гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу житлового приміщення, укладеним 16 липня 2013 року, ОСОБА_1 придбала у СМОГ «Подія-2011» житлове приміщення АДРЕСА_1 , яке складається з двох житлових кімнат площами 18,80 кв. м та 16,50 кв. м, загальною площею 35,30 кв. м.

У подальшому ОСОБА_1 отримала дозвіл на проведення реконструкції кімнат у однокімнатну квартиру. На цей час ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири загальною площею 35,10 кв. м, житловою площею 16,70 кв. м. розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Із плану поверхів будинку АДРЕСА_1 прохід до квартири ОСОБА_1 здійснюється коридором № 1 площею 10,90 кв. м.

02 жовтня 2015 року між СМОГ «Подія-2011» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 63,10 кв. м, житловою площею 30,80 кв. м. Ця квартира розташована поруч з квартирою ОСОБА_1

До складу квартири ОСОБА_3 входить коридор загальний площею 2,40 кв. м, який утворений за рахунок коридору загального користування 1 площею 10,90 кв. м, шляхом відділення його частини - встановлення цегляної перегородки між дверима на відстані 1,19 м від кінця коридору та приєднання до складу квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності відповідачу.

Загальні збори СМОГ «Подія-2011» надали дозвіл на право купівлі-продажу приміщень № № 41 , 42, 43 ОСОБА_4 , договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка створена за рахунок проведення реконструкції приміщень № № 41 , 42 , 43 та приєднання до неї частини коридору № 1 площею 2,40 кв. м, укладений з ОСОБА_3

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Частиною першою статті 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу між відповідачами порушені частини перша, друга статті 203, частина перша статті 227, частина перша статті 241 ЦК України, оскільки згідно з протоколом загальних зборів СМОГ «Подія-2011» дозвіл на право купівлі-продажу приміщень № № 41, 42, 43 надано загальними зборами ОСОБА_4 без коридору загального користування площею 2,40 кв. м. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка створена за рахунок проведення реконструкції приміщень № № 41, 42 , 43 з приєднанням до неї коридору загального користування площею 2,40 кв. м, укладено з ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що суди дійшли необґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки рішенням загальних зборів СМОГ «Подія-2011» від 10 грудня 2012 року надано дозвіл на право купівлі-продажу приміщень № № 41, 42, 43 першого поверху загальною площею 63,10 кв. м ОСОБА_4 , яка відповідно до ордеру № 345 на житлову площу в гуртожитку від 15 жовтня 2008 року є наймачем, а членами сім`ї наймача є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , висновків судів не спростовують.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 04 серпня 2016 року № 895 при облаштуванні за рахунок коридору загального користування, що позначений на плані поверхів (поверх 1 літ. «А») під № 1 площею 10,90 кв. м у житловому будинку АДРЕСА_1, коридору, що на цей час входить до складу квартири АДРЕСА_2 (зображений в технічному паспорті на квартиру під № 8, площею 2,06 кв. м та має лінійні розміри 1,02 м х 2,02 м) не відповідає пункту 2.13 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», пунктам 5.9, 5.11, 5.12, 5.16, 5.28 ДБН В.1.1-7-2002 «Захист від пожежі. Пожежна безпека об`єктів будівництва». При встановленні цегляної перегородки з дверима на відстані 1,19 м від кінця коридору загального користування, що позначений на плані поверхів (поверх 1 літ. «А») під № 1 площею 10,90 кв. м порушені пункти 2.13, 5.30, 5.31 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», пункти 5.9, 5.11, 5.12, 5.16, 5.28 ДБН В.1.1-7-2002 «Захист від пожежі. Пожежна безпека об`єктів будівництва».

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що на момент реконструкції приміщень № № 41, 42, 43 у квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 63,10 кв . м позивач не була власником житлових кімнат площами 18,80 кв. м та 16,50 кв. м висновків судів не спростовують. Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 незаконно здійснила будівництво перегородки в коридорі загального користування, позбавила позивача можливості нормально відчиняти вхідні двері до квартири та перекрила доступ до електричного лічильника її квартири.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що позивач взагалі не мала права звертатись до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 02 жовтня 2015 року, оскільки не є стороною цього правочину, а вказаний правочин не порушує її прав та законних інтересів є безпідставними. Ті обставини, що обов`язок усунути порушення покладено на СМОГ «Подія-2011» не впливають на законність судових рішень.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав с (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16).

Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 зупинено виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання цих судових рішень.

Керуючись статтями 409, 410, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик