ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1213/19 Справа № 183/6031/16 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г.Є. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городнича В.С.,

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування.

Рішенням позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року у справі № 183/6031/16 за позовом ОСОБА_2 до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року просить залишити рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 183/6031/16 від 16 лютого 2017 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріалами справи підтверджений факт належності на праві приватної власності ОСОБА_3 нерухомого майна - житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, спадкоємцем якої є ОСОБА_2, яка має право на означене майно в порядку спадкування за заповітом, інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які мають право на обов'язкову частку у спадщині судом не встановлено, доказів на підтвердження переходу права власності спадкового майна після смерті спадкодавця матеріали справи не містять - право власності на зазначене майно повинно бути визнане за позивачем в порядку спадкування за заповітом.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне домоволодіння було придбано матір'ю ОСОБА_1 - ОСОБА_3 разом із його бабусею - ОСОБА_4, яка на той час була членом колгоспу ім. Дзержинського і головою колгоспного двору.

У 1988 році ОСОБА_4 померла, головою колгоспного двору стала ОСОБА_3.

Відповідно до Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 3.01.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Перещепинської селищної ради народних депутатів № 1 від 06 січня 1989 року в обмін свідоцтва про право власності від 07 квітня 1965 року, записаного в реєстрову книгу за № 1328-12, ОСОБА_3 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, як голова колгоспного двору (а.с. 66, 91).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 23 листопада 2012 року, виданим Слиховицькою сільською радою Золочівського району Львівської області (а.с. 10, 61).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 21 серпня 1989 року, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Ткаченко З. С., зареєстрований в реєстрі за № 2/5786, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 (а.с. 7, 62).

Як вбачається з матеріалів справи, крім ОСОБА_4 та ОСОБА_3 членами колгоспного двору, які проживали у спірному домоволодінні були ОСОБА_2, ОСОБА_1 та його діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується Домовою книгою для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 92-100)

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

Власність колгоспного двору регулювалася ЦК УРСР 1963 року, відповідно до ст.120 якого, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

У ч.2,3 ст.123 ЦК УРСР 1963 року визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.1 ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається.

Згідно із роз'ясненням викладених в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року № 4 " Про практику розгляду судами України справ про спадкування" та в пп. "г" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Таким чином, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та діти апелянта - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 мали право на 1/5 частки спірного домоволодіння кожен.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 померла у 2012 році тобто після 30.06.1990 року, то вона мала право заповідати лише свою частку у майні колишнього колгоспного двору, а саме 1/5 частину спірного майна.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи право власності на весь житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, суд першої інстанції не перевірив, хто саме був членом колгоспного двору та яка частка в майні належить кожному з них після припинення колгоспного двору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року необхідно скасувати та в задоволенні позову ОСОБА_2 до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 320 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 2475 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 320 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 2475 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича