КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6217/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року у складі судді Макаренко І.О.,

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач підписав заяву № б/н від 18 січня 2008 року, згідно якоїотримав кредит у розмірі 16 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердив свою згоду на те, що підписна разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком говір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 10вересня 2018 року утворилася заборгованість, банк просив стягнути на свою користь з відповідача 30337грн. 03 коп., з яких 14 106 грн. 29 коп. - тіло кредиту, 4 868 грн. 28 коп. - відсотки за користування кредитом, 9679 грн. 74 коп. - пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1432 грн. 72 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався кредитним лімітом банку, що прослідковується у розрахунку заборгованості.

Посилаючись на те, що відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, ним не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а також те, що відповідач не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 18 січня 2008 року ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно умов якої (а.с.8).

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, враховуючи наступне.

У частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Районний суд, розглядаючи спір, належним чином не врахував матеріали справи, якими підтверджено існування між сторонами договірних відносин.

Так, в якості доказів до позовної заяви були долучені заява № б/н від 18 січня 2008 року, яка містить підпис ОСОБА_1 , паспорт позичальника, а також розрахунок заборгованості за договором №б/н від 18 січня 2008 року (а.с.6,8, 25)

Встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав, зворотне відповідачем не спростовано, боржник же у свою чергу порушив визначені договором зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість, а дані долученого до справи розрахунку свідчать про те, що за наданим кредитом відбулися періодичні погашення, останнє - 03 квітня 2018 року.

Крім того, за умовами укладеного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, останній зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень + 5% від суми позову (а.с.8 на звороті).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Між тим, районний суд, в порушення положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України не вжив заходів щодо ефективного розгляду справи, не виконав вимоги ч. 5 ст. 12 ЦПК України, у випадку необхідності не скористався положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України, що призвело до неповного зясування обставин справи та не вирішення заявленого по справі спору.

Окрім цього, районний суд, припустившись порушень принципу диспозитивності цивільного судочинства, залишив поза увагою відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо існуючих між сторонами кредитних відносин та наявності заборгованості по тілу кредиту, в сумі 14106грн.29коп.

З долучених до справи в суді апеляційної інстанції матеріалів убачається, що ОСОБА_1 протягом строку дії кредитного договору було видано три кредитні картки, з остаточним терміном дії - 05.2021р.

А дані виписки особового рахунку свідчать про постійне користування боржником кредитними коштами та проведення з допомогою картки інших фінансових операцій - отримання коштів від фізичних осіб (а.с.97-130).

За таких обставин, районний суд поспішно, з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, дійшов висновків про відсутність підстав до стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, у сумі 14 106 грн. 29 коп., а також зазначеного в анкеті-заяві розміру штрафів при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором.

З огляду на викладене, рішення районного суду в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та штрафів підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь банку 14 106 грн. 29 коп., а також штрафи, розмір яких складається виходячи із доведеної суми заборгованості за тілом кредиту (14 106 грн. 29 коп.), зокрема: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 705 грн. 31 коп. - штраф (процентна складова) (14106,29*5%).

Висновки районного суду про відсутність правових підстав до стягнення з відповідача пені та відсотків колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони відповідають обставинам справи й долученим до матеріалів доказам, а також ґрунтуються на положеннях матеріального права.

Твердження апеляційної скарги про наявність підстав до стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами та пені з тих підстав, що позичальник у анкеті-заяві вказав на ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та зобов`язався виконувати Умови та правила надання банківських послуг й регулярно ознайомлюватися з їх змінами, колегія суддів визнає необґрунтованими, безпідставними.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Так, у анкеті-заяві позичальника № б/н від 18 січня 2008 року не встановлені розмір процентної ставки та пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та встановлених у анкеті-заяві розміру штрафів, стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки та пеню за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 січня 2008 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

З урахуванням висновків Великої Палата Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі 14-131цс19, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 січня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 жовтня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає законними й належно мотивованими висновки районного суду в частині вирішення вимог про стягнення пені та відсотків.

Отже, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині вимог про стягнення тіла кредиту, в сумі 14 106 грн. 29 коп., а також штрафів, у розмірі 250 грн. - штраф (фіксована частина), 705 грн. 31 коп. - штраф (процентна складова).

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судового збору за подання позовної заяви, в сумі 1762 грн., та за подання апеляційної скарги - 2643 грн., а всього 4405 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» тіла кредиту, штрафів скасувати.

Ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту, у сумі 14 106 грн. 29 коп., штрафи, в сумі 955 грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 4405 грн.

В решті рішення суду першої інстанції без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: