Дата документу 27.08.2019 Справа № 323/1248/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/1248/16 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
Провадження № 22-ц/807/42/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, вимоги за яким протягом розгляду справи зменшила, до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначила, що їй на праві спільної часткової власності належить 3/4 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та 3/4 житлового будинку за даною адресою, загальною площею 95 кв. м та житловою площею 42,2 кв. м, спільна часткова власність складається з: житловий будинок з житловою прибудовою, сараєм, службовою прибудовою, А, А, а, а; погріб під літ. а, Пг; погріб під літ. а, Пг; літня кухня, Б; прибудова, б; вбиральня, В; сарай, Г; вбиральня, Д; навіс, Ж; паркан, 1; водопровід, 2; ворота, 3; ворота з хвірткою, 4.

1/4 частина вищевказаної земельної ділянки та житлового будинку на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2

Вважала, що їй повинно належати 71,25 кв. м загальної площі та 31,65 кв. м житлової площі, а відповідачу 23,75 кв. м загальної площі та 10,55 кв. м житлової площі відповідно. Проте, відповідач фактично займає частину будинку більшу за загальною та житловою площею, ніж належні йому, чим порушує її право власності.

Вона користується наступними приміщеннями: житлова кімната 1, 2, 3, 4 літ. А, площею 37,1 кв. м; приміщення 6, 7 літ. А, площею 10,9 кв. м; приміщення І (кладова), ІІ (підс. пр.) літ. а площею 10,1 кв. м; погріб під літ. а, літ. Пг; літня кухня літ. Б; прибудова літ. б; навіс літ. Ж; вбиральня літ. В; паркан, 1; водопровід, 2; ворота з хвірткою, 4.

В користування відповідача знаходяться приміщення загальною площею 36,9 кв. м, житловою площею 12,2 кв. м: житлова кімната 5 літ. А, площею 12,2 кв. м; приміщення ІІІ (коридор) літ. а площею 11,0 кв. м; приміщення ІV (кухня) та V (санвузол) літ. а площею 11,4 та 2,3 кв. м відповідно; погріб під літ. а, літ. Пг; сарай літ. Г; вбиральня літ. Д; ворота, 3, що на 13,5 кв. м загальної та 1,65 кв. м житлової площі перевищує його частку у праві власності.

Також відповідач користується земельною ділянкою у площі, більшій ніж визначено його частиною.

Між сторонами як співвласниками вказаного майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто.

Відповідно до висновку експерта № 2288 виділення у відокремлене приміщення площі менше 30 кв. м з технічної точки зору та з урахуванням вимог нормативних документів не надається за можливе, тому що такий виділ не відповідає вимогам нормативної документації, що діють в області будівництва.

На підставі зазначеного, посилаючись на положення ч.1ст.364 ЦК України, остаточно просила виділити їй у власність частку спільного майна за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, припинити право спільної часткової власності між нею та ОСОБА_2 на приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судові витрати.

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.

В обґрунтування зустрічних вимог зазначив, що з згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.06.1992 року його матері належала 1/4 частка будинку та споруд що знаходились в АДРЕСА_1 , яку вона подарувала йому за договором дарування від 27.01.2001 року.

До укладання договору дарування між співвласниками було обумовлено користування житловими та нежитловими приміщенням, в користуванні його матері знаходилась житлова кімната 2-1 площею 12,2 кв. м, всією іншою житловою та нежитловою площею користувалась ОСОБА_1

З підсобних приміщень його матір користувалась 1/2 часткою сараю літ. а площею 11,0 кв. м, 1/4 часткою паркана з хвірткою, 1/4 часткою погребу, який також поділено за згодою після прийняття спадщини, якими вони користуються у вказаних розмірах до теперішнього часу.

Після оформлення договору дарування сарай літ. А розміром 4,60 х 6,0 було переобладнано на 3 приміщення ІІІ коридор площею 11,0 кв. м, який знаходиться у його користуванні, І кладовка, ІІ підсобне приміщення, які знаходяться у користуванні ОСОБА_1 , службова прибудова а розміром 4,60х4,10 2008 року забудови, сарай літ. Г розміром 2,60 х 3,0 2006 року забудови, які збудовані ним.

Вважав, що розрахунок користування площею ОСОБА_1 проведено невірно, оскільки вона внесла в спільну сумісну власність перебудовану площу та новозбудовані споруди, які до теперішнього часу не узаконені. Співвласники отримали загальну площу у 70,4 кв. м, з яких по будинку загальна площа 49,3 кв. м, житлова площа 34,8 кв. м, нежитлова площа 14,5 кв. м, з яких по житловій площі у нього 12,2 кв. м, 1/4 частина повинна складати 8,7 кв. м, у ОСОБА_1 житлова площа 22,6 кв. м, 3/4 частини повинно складати 26,1 кв. м, у нього на 3,5 кв. м більше, у нього нежитлової площі 0,00 кв. м, а повинно бути 3,62, у ОСОБА_1 14,5 кв. м, повинно бути 10,87, у нього не вистачає 3,62 кв. м, загальна площа інших будівель 52,35, у нього 11,0 кв. м, повинно бути 13,0, у ОСОБА_1 41,35 кв. м, повинно бути 39,35, у нього не вистачає 2,0 кв. м менше. Таким чином, в нього не вистачає нежитлової площі 3,62 кв. м та інших будівель 2,0 кв. м., а у ОСОБА_1 не вистачає 3,5 кв. м житлової площі, тому вважає що поділ проведено з урахуванням інтересів сторін. Виділення в натурі можливо провести тільки з урахуванням проведеного раніше добровільного поділу та проведених сторонами переобладнань.

На підставі зазначеного просив виділити йому у власність частку спільного майна з урахуванням проведеного раніше добровільного поділу та проведених ним переобладнань за адресою будинок АДРЕСА_1 , а саме: житлова кімната 5 літ. А, площею 12,2 кв. м, приміщення ІІІ (коридор) літ. а площею 11,0 кв. м, приміщення ІY (кухня) та Y (санвузол) літ. а площею 11,4 та 2,3 кв. м відповідно, 1/4 частки погріба під літ. а, літ. Пг, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д, ворота, 3, 1/4 частки Паркан, 1; визнати за ним право власності на вказані приміщення та споруди; припинити право спільної часткової власності між ним та ОСОБА_1 на приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути із ОСОБА_1 на його користь судові витрати по справі.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 травня 2018 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на вихід суду за межі позовних вимог, неповну оцінку доказів, відсутність самочинних прибудов, невірне застосування норм матеріального права, необхідність проведення додаткової експертизи, просить скасувати рішення суду в частині відмови з задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відсутність підстав для зміни розміру часток у праві спільної часткової власності, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін, стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що ОСОБА_2 не доведені його позовні вимоги, між сторонами відсутній добровільний поділ спільної часткової власності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 належить 3/4 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з яких 1/2 частка успадкована після смерті матері, 1/4 частка - отримана за договором дарування.

ОСОБА_2 належить 1/4 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 34,7 кв.м., зазначений в плані літерою «А» та надвірні господарчі споруди: сараї, зазначені в плані літерами «а», «Б», паркан, зазначений в плані цифрами №1, колодязь, зазначений плані літерою «К», водопровід, зазначений в плані цифрами №2, що підтверджується договором дарування від 27.01.2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Демидьонок О.М. (т.1, а.с.63).

З позовної заяви, технічного паспорту на домоволодіння, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виданої 17.12.2015 року, та висновку експерта №2288 від 24.05.2017 року за результатами проведеної судово-будівельної експертизи вбачається, що з часу набуття права власності на домоволодіння сторонами здійснено ряд самочинних прибудов, а також ряд прибудов, які згодом були прийняті до експлуатації (т.1, а.с.30 зворот.).

Судом першої інстанції також встановлено та не спростовано сторонами, що станом на час розгляду спору в суді, у користуванні ОСОБА_1 перебувають: житлова кімната 1, 2, 3, 4 літ. А, площею 37,1 кв. м; приміщення 6, 7 літ. А, площею 10,9 кв. м; приміщення І (кладова), ІІ (підс. пр.) літ. а площею 10,1 кв. м; погріб під літ. а, літ. Пг; літня кухня літ. Б; прибудова літ. б; навіс літ. Ж; вбиральня літ. В; паркан, 1; водопровід, 2.

У користуванні ОСОБА_3 . ОСОБА_4 перебувають: житлова кімната 5 літ. А, площею 12,2 кв. м;приміщення ІІІ (коридор) літ. а площею 11,0 кв. м; приміщення ІV (кухня) та V (санвузол) літ. а площею 11,4 та 2,3 кв. м відповідно; погріб під літ. а, літ. Пг; сарай літ. Г; вбиральня літ. Д; ворота, 3.

Визначення спільної часткової власності наведене в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, тому суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 1622/16834/12 (касаційне провадження № 61-4936св18).

Втручання у право власності може бути виправдним згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці ЄСПЛ, якщо воно здійснено: з метою урегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності, виплатою належної компенсації.

Звертаючись до суду з позовом про виділ у натурі частки із майна, позивач повинен довести (обґрунтувати) технічну можливість виділити частку, що зазвичай підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, який за своєю змістовною сутністю може замінювати висновок компетентних органів, на які покладено функції у сфері контролю за порядком і безпекою здійснення будівництва.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР).

Таким чином, згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування при реальному поділі житлового будинку згідно з висновком експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, оскільки така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову.

Відповідно до змісту висновку експерта №2369 від 10.04.2018 року по наданому варіанту розподілу жилого будинку за яким співвласнику ОСОБА_2 пропонується будівель та споруд загальною вартістю 225583 грн., що менш ніж покладено на ідеальну частку у 1/4 частини на 26 366, 75 грн. та відповідає частці у 22/100 частини (т.2, а.с.66-80). Для наданого варіанту розподілу житлового будинку необхідно виконати наступні переобладнання:

*закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-7, 2-4 та 2-3, 2-1 та 2-2. А також закласти дверні прорізи для виходу на двір з приміщень 1-8 та 2-1;

*в прибудові літ. а демонтувати перетинки (приміщення 1-7, 1-8, 2-3);

*в прибудові літ. а1 улаштувати перетинок з дверним отвором, обладнавши таким чином коридор площею 5,4м2 та приміщення площею 15,8м2;

*приміщення площею 15,8м2 обладнати у жилу кімнату згідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»;

*для входу до квартири АДРЕСА_2 в стіні коридору площею 5,4м2 улаштувати дверний отвір;

*улаштувати дверний отвір з коридору площею 5,4 м2 до приміщення 2-2 (санвузол);

*санітарні прилади у приміщенні 2-2 розмістити згідно до переносу входу; квартири АДРЕСА_3 та №2 обладнати окремими мережами водопостачання, каналізації, опалення, електрозабезпечення та газопроводу.

Як вбачається з висновку додаткової судової будівельної технічної експертизи №2477 від 23.05.2019 року, призначеної за клопотанням позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, для наданого варіанту розподілу житлового будинку необхідно виконати наступні переобладнання:

*закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-7, 2-4 та 2-3, 2-1 та 2-2. А також закласти дверні прорізи для виходу на двір з приміщень 1-8 та 2-1;

*в прибудові літ. а демонтувати перетинки (приміщення 1-7, 1-8, 2-3);

*в прибудові літ. а1 улаштувати перетинок з дверним отвором, обладнавши таким чином коридор площею 5,4м2 та приміщення площею 15,8м2;

*приміщення площею 15,8м2 обладнати у жилу кімнату згідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»;

*для входу до квартири АДРЕСА_2 в стіні коридору площею 5,4м2 улаштувати дверний отвір;

*улаштувати дверний отвір з коридору площею 5,4 м2 до приміщення 2-2 (санвузол);

*улаштувати дверний отвір між приміщеннями 1-1 та 2-4;

*демонтувати перетинок між приміщеннями 1-4 та 1-5, улаштувавши таким чином кімнату площею 22,75м2;

*санітарні прилади у приміщенні 2-2 розмістити згідно до переносу входу; квартири АДРЕСА_4 1 та №2 обладнати окремими мережами водопостачання, каналізації, опалення, електрозабезпечення та газопроводу (т.3, а.с.57-71).

При цьому при даному варіанті поділу співвласнику ОСОБА_1 пропонується будівель та споруд загальною вартістю 60 9351, що менш ніж покладено на ідеальну частку у 3/4 частини на 16849, 50 грн. та відповідає частці у 73/100, замість 3/4 частини, а співвласнику ОСОБА_2 пропонується будівель та споруд загальною вартістю 225583, що більш ніж покладено на ідеальну частку у 1/4 частини на 16846, 50 грн. та відповідає частці у 27/100 частини, замість ідеальної частини.

Матеріали справи не містять та сторонами не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій жодних дозволів на переобладнання та перепланування, тобто проведення робіт за рішенням суду не може вважатися законним.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12,13 ЦПК України).

За приписами ст. ст. 13, 43, 49 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається на власний розсуд своїми правами.

Справа тривалий час знаходилась в провадженні апеляційного суду а саме з 22 червня 2018 року.

Після проведення додаткової судової будівельної-технічної експертизи, яка була призначена за клопотанням позивача ОСОБА_1 , апеляційне провадження поновлено ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2019 року, двічі призначалась до розгляду та відкладалась за клопотанням позивача ОСОБА_1 у зв`язку із зайнятістю представника в інших судових засіданнях.

Протягом розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій жодна зі сторін не уточнила позовні вимоги в передбаченому ЦПК України порядку в частині покладання на неї обов`язків щодо здійснення робіт по переобладнанню відповідно до висновків судової будівельної-технічної експертизи, а також виплати компенсації вартості зміни ідеальних часток.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо реєстрації права власності на побудовані та зареєстровані відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія ЗП №19 від 17.12.2015 року, що підтверджується чисельними зверненнями до суду та до правоохоронних органів (т.3, а.с.102-106).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення первісного або зустрічного позовів.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: