КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 368/1021/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Кириченко В.І.

10 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 06 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача аліменти на час навчання на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі розміром 2 500 грн., щомісячно, з дня набрання законної сили рішення суду і до досягнення дитиною 23 років.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06 вересня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на час навчання на утримання повнолітньої дитини, а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі розміром 900 грн., щомісячно, з дня набрання законної сили рішення суду і до досягнення дочкою 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2на користь держави 253,73 грн. судового збору.

В решті вимог в частині стягнення більшого розміру аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про часткове задоволення позову та стягнення аліментів в розмірі 600 грн. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти в розмірі, який визначив суд. Звертає увагу на те, що старша донька проживала з відповідачем, який її утримував та оплачував навчання без звернення із вимогами до позивача про стягнення аліментів. Вказує, що у відповідача на утриманні знаходяться неповнолітня дочка від іншого шлюбу та непрацездатні батьки пенсіонери-інваліди.

Позивач відзив на апеляційну скаргу у встановленому законом порядку не подавала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримує пенсію в розмірі 4205,10 грн. щомісячно, має на утриманні неповнолітню дочку, непрацездатних батьків - інвалідів та спроможний сплачувати аліменти в розмірі 900 грн. щомісячно.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2551/2019
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який 09.03.2006 за рішенням Кагарлицького районного суду Київської області було розірвано.

29.06.2006 Кагарлицьким районним судом Київської області винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.05.2006 року і до досягнення дочки повноліття, але рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.11.2006 в даній справі №2-251 зменшено розмір аліментів на 1/6 частин всіх видів заробітку (а. с. 41-43). Заборгованості по аліментах та прострочень виплат від відповідача не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 доньці ОСОБА_4 виповнилось 18 років, в добровільному порядку відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, не приймає участі в житті дитини.

З 01 вересня 2017 року дочка продовжує навчання в Київському університеті права Національної академії наук України за спеціальністю 293 «Міжнародне право» освітнього ступеня «бакалавр» денної форми навчання на контрактній основі. У зв'язку з продовженням навчання дочка потребує допомоги батьків у зв'язку з необхідністю витрат на оплату навчання по договору, проїзду до навчального закладу, харчування , в тому числі і відповідача, який спроможний надавати допомогу, але не виконує цього обов'язку. Дочка особистих доходів не має та перебуває на утриманні матері.

Враховуючи наведене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Згідно зі статтею ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що донька сторін - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір'ю - ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги.

З 01 вересня 2017 року дочка продовжує навчання в Київському університеті права Національної академії наук України за спеціальністю 293 «Міжнародне право» освітнього ступеня «бакалавр» денної форми навчання на контрактній основі (а. с. 12).

Встановлено, що відповідач отримує пенсію в розмірі 4 205,10 грн. щомісячно (а. с. 44). Має на утриманні неповнолітню дочку від іншого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та непрацездатних батьків - інвалідів (а. с. 35, 54-57).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 900 грн. правильними.

Відповідно до ст. 141 СК Українибатько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За наведеного, враховуючи матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про неможливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом необґрунтованими.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.І.Шахова