У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 488/3391/19

провадження № 61-18557 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, третя особа - приватне підприємством «Ажіо», про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування звіту про оцінку майна,

В с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. про визнання дій та звіту про оцінку майна протиправними та скасування звіту про оцінку майна.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити проведення відкритих торгів щодо реалізації арештованого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено: заборонено проведення відкритих торгів щодо реалізації арештованого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. (далі - приватний виконавець Куліченко Д. О.) відхилено, а ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року залишено без змін.

12 жовтня 2019 року приватний виконавець Куліченко Д. О. надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року.

У касаційній скарзі приватний виконавець Куліченко Д. О., посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, даний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскаржуваною ухвалою суд фактично зупинив виконання іншого рішення суду, чим порушив права стягувача у виконавчому провадженні. Крім того, застосувавши відповідні заходи забезпечення позову суд порушив зміст статті 150 ЦПК, якою не передбачено застосування даного виду забезпечення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 22 листопада 2019 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог указаної вище ухвали, у встановлений суддею строк, Куліченко Д. О. надіслав матеріали на усунення недоліків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.

Як обґрунтовано встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О., третя особа - ПП «Ажіо», про визнання дій та звіту про оцінку майна протиправними та скасування звіту про оцінку майна.

Позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні ВП № 58685260. У ході цього виконавчого провадження, 18 липня 2019 року арештоване нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідне майно передано на реалізацію до державного підприємства «СЕТАМ».

У даній справі ОСОБА_1 оскаржує дії приватного виконавця Куліченка Д. О. з підстав неправомірності визначення ринкової вартості спірного будинку на підставі звіту про оцінку майна та невідповідності суми оцінки відповідного будинку його фактичній вартості.

Таким чином, судами правомірно встановлено, що від встановлення законності звіту про оцінку спірного будинку залежить подальше проведення реалізації даного майна з відкритих торгів, а отже відповідний вид забезпечення позову є ефективним у даному випадку, оскільки відсутність тимчасової заборони на проведення відповідних відкритих торгів із реалізації спірного будинку може мати наслідком відчуження даного майна третій особі, а в разі задоволення даного позову це призведе до необхідності застосування позивачем ОСОБА_1 додаткових зусиль для повернення майна та може мати наслідком і порушення прав третіх осіб.

Отже, з метою можливого уникнення порушення прав боржника та третіх осіб, суди правомірно та обґрунтовано застосували відповідний спосіб забезпечення позову.

При цьому, перебування спірного будинку під арештом унеможливлює його відчуження боржником, а тому у даному випадку права стягувача не будуть порушені у зв`язку із цим.

На думку колегії суддів, зважаючи на предмет та підстави позову, а також враховуючи мотиви подання позивачем відповідної заяви, судом першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, відповідні заходи забезпечення позову у даній справі застосовані правомірно, обґрунтовано, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідне забезпечення позову фактично призвело до зупинення виконання рішення суду в рамках відповідного виконавчого провадження є необгрунтованими, оскільки спростовується змістом оскаржуваних судових рішень.

Що стосується доводів заявника, що відповідні заходи забезпечення позову не передбачені нормами частини першої статті 150 ЦПК України, то вони також не заслуговують на увагу та спростовуються змістом пункту 10 частини першої статті 150 ЦПК України, згідно якого суд може застосувати й інші заходи забезпечення позову, окрім визначених у пунктах 1-9 частини першої цієї статті.

Також не заслуговують на увагу аргументи заявника, зазначені ним у касаційній скарзі в частині того, що відповідне забезпечення позову порушує права стягувача в даному виконавчому провадженні, оскільки відповідні заходи є тимчасовими, а їх застосування спрямоване на уникнення порушення права як учасників справа так і третіх осіб. При цьому, колегія суддів зауважує, що в даному випадку стягувач відповідного виконавчого провадження, якщо він вважає, що оскаржуваними рішеннями порушено певні його права, може скористатися встановленими ЦПК України способами захисту або відновлення відповідних його прав.

Зазначені заявником в його касаційній скарзі інші доводи суд також вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій.

У відповідності до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою.

Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, третя особа - приватне підприємством «Ажіо», про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування звіту про оцінку майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов