КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/5635/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівник-19» про визнання права власності на Ѕ частини квартири,

В С Т А Н О В И В :

03 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила визнати за собою право власності на Ѕ частину 2-х кімнатної ізольованої квартири, загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 1984 року, який було розірвано 05 листопада 2010 року рішенням Деснянського районного Києва у справі №2-8094/2010.

На підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів Управлінням з обліку і розподілу житлової площі відповідачу було видано ордер від 04 серпня 1990 року на жиле приміщення № 7803 на право зайняття з сім`єю, яка складається з: чоловіка - ОСОБА_2 , дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_3 , в порядку обміну, двокімнатної квартири, жилою площею 29,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно квитанції №978808 від 19 березня 1992 року відділенням ( філією ) №8451/0516 Ощадбанку СРСР прийнято від ОСОБА_1 для погашення позики на поточний рахунок ЖБК «СУДНОБУДІВНИК-19» кошти на суму 7 834 крб.

Згідно з довідкою №5/Б-19 від 20 лютого 2018 року ЖБК «Суднобудівник-19», виданою відповідачу, сума пайового внеску за квартиру в розмірі 11 785,16 крб. сплачена 19 березня 1992 року у повному обсязі, тобто під час її перебування з відповідачем в шлюбі, в період спільного проживання та за рахунок спільних коштів

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №27006914 від 14 лютого 2018 року, виданої відділом питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, ОСОБА_1 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 23 серпня 1990 року по теперішній час.

В квартирі зареєстровано 2 ( дві ) особи.

Зазначила, що на сьогодні відповідач не визнає за нею права власності на Ѕ частину спірної квартири і вважає себе єдиним власником квартири.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що відповідач - ОСОБА_2 не здійснював реєстрацію права власності на Ѕ частину спірної квартири, а тому, наразі, не є власником спірного майна.

Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності, позивач - ОСОБА_1 , визначила як відповідача ОСОБА_4 а ОСОБА_5 .

При цьому, позивачем в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось.

Враховуючи той факт, що права позивача, відповідачем не порушуються та не оспорюються, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Проситьрішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 04 серпня 1990 року на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів Управлінням з обліку і розподілу житлової площі видано на ім`я ОСОБА_2 ордер на жиле приміщення № 7803 ( обмінний ) на сім`ю із 3 осіб, з правом заняття, в порядку обміну житлового приміщення, житловою площею 29,0 кв.м., яка складається з 2 кімнат в ізольованій квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 7 ).

Список осіб, що в`їжджають по ордеру: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ( дружина ), ОСОБА_3 ( син ).

Згідно довідки №17/S-19 від 25 вересня 2018 року, виданої ЖБК «Суднобудівник-19», перший внесок за квартиру АДРЕСА_2 отримано від ОСОБА_6 , який був членом ЖБК «Суднобудівник-19» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13 квітня 1990 року №360, в сумі 3 951,16 крб.

ОСОБА_2 є членом ЖБК «Суднобудівник-19» на підставі обмінного ордеру №7803 від 04 серпня 1990 року ( а.с. 75 ).

Згідно квитанції №978808 серії ТЮ від 19 березня 1992 року, виданого відділенням ( філіалом ) №8451/0516 Ощадбанку СРСР - прийнято від ОСОБА_1 для погашення позики на рахунок ЖБК «Суднобудівник-19» кошти в сумі 7 834 крб. ( а.с. 8 ).

Згідно довідки №5/S-19 від 20 лютого 2018 року ЖБК «Суднобудівник-19», виданої ОСОБА_2 , який є власником кооперативної квартири АДРЕСА_3 , сума пайового внеску за квартиру в розмірі 11 785,16 крб. сплачена 19 березня 1992 року у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення ( а.с. 9 ).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, відповідно до ст. 15 Закону УРСР «Про власність», в редакції, що діяла станом на час внесення вказаного пайового внеску, 19 березня 1992 року ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 , оскільки, ним повністю було внесенопайовий внесок за спірну квартиру.

Разом з тим, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( актовий запис №897 від 15 червня 1984 року зареєстрований відділом РАЦС Голосіївського РУЮ у м. Києві ) розірвано ( а.с. 6 ).

Відтак, спірна квартира є спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до ст. 17 Закону УРСР «Про власність», в редакції, що діяла станом на 19 березня 1992 року, та ст. 22 Кодексу про шлюбу та сім`ю України, в цій же редакції, оскільки, це майно було набуто сторонами під час шлюбу, внаслідок спільної праці членів сім`ї.

Крім цього, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюбу та сім`ю України, в редакції, що діяла станом на 19 березня 1992 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що нажите за час шлюбу.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи,вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 17 Закону УРСР «Про власність», в редакції, що діяла станом на 19 березня 1992 року, ст. 22 Кодексу про шлюбу та сім`ю України, в редакції, що діяла станом на 19 березня 1992 року, ст.ст. 60, 61 СК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, знайшли підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю.

При цьому, на переконання апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України не є правовою підставою для залишення без задоволення позовних вимог подана відповідачем заява про застосування строку позовної давності ( а.с. 137 ), оскільки, ним вчинені дії, що свідчать про визнання права власності за позивачем, зокрема, у відзиві на позовну заяву ( а.с. 27 ) та в судовому засіданні під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, де ОСОБА_2 наголошував на можливості викупу частки ОСОБА_1 у спірній квартирі, яку він визначив у розмірі 1/3 частини спірного майна.

Доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 180-184 ), зокрема, про те, що позивач не зазначає підставу набуття спірного майна, а саме: батько відповідача у 1984 році працював на підприємстві та стояв на черзі для отримання цього житла, батьки відповідача подарували йому свою чергу на житло, позивач зробила грошовий внесок за його гроші, внесені кошти батьком відповідача свідчать про нерівність часток, виплата пайового внеску не свідчить про наявність права власності, у сторін відсутній документ який би підтвердив право власності на вказану квартиру, право власності на це майно виникає з моменту державної реєстрації, необхідно застосувати до позовних вимог строк позовної давності, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не спростовують встановленні обставини судом другої інстанції.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 1, 170 ) у розмірі 7 868,45 ( 314 737,93 х 1 : 100 + 314 737,93 х 1 : 100 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівник-19» про визнання права власності на Ѕ частини квартири скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 7 868,45 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко