Дата документу 15.01.2019 Справа № 204/5403/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 204/5403/18
Провадження №22-ц/807/566/19
Головуючий в 1-й інстанції - Яркіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Бєлки В.Ю.
секретарКамалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка подана адвокатом ОСОБА_6, на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року у справі за позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Імпторгсервіс» в особі директора - ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Імпторгсервіс»- Кияненко Д.О. звернулась до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову у вказаній справі, в якій просила: накласти заборону на відчуження всього рухомого та нерухомого майна відповідача ОСОБА_5, в тому числі на домоволодіння АДРЕСА_2 накласти заборону на відчуження всього рухомого та нерухомого майна відповідача ОСОБА_8, в тому числі на гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

Заяву обґрунтував тим, що позивачем ПП «Виробничо-комерційна фірма «Імпторгсервіс»подана позовна заява до суду до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою і євсі підстави вважати, що відповідачі можуть розпорядитись належним їм майном на власний розсуд до винесення судом рішення у цивільній справі, тому є необхідність накласти заборону на відчуження вказаного майна до вирішення судового спору. Незастосування забезпечення вказаного позову дає підстави ставити під сумнів збереження спірного майна за час розгляду справи у суді, що в разі позитивного вирішення спору може суттєво утруднити його виконання або ж зробить його виконання взагалі неможливим.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено заборону на відчуження всього рухомого та нерухомого майна відповідача ОСОБА_5 в межах ціни позову - 831091,30 грн., в тому числі на домоволодіння, загальною площею 197,0 кв.м., житловою площею 126,3 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 яке належить ОСОБА_5. Накладено заборону на відчуження всього рухомого та нерухомого майна відповідача ОСОБА_8 в межах ціни позову - 831091,30 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_5подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при постановці ухвали не враховано, що відповідачі у справі є неналежними; вартість майна на яке накладено арешт неспівмірна з ціною позову; позивачем не надано суду жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення; не доведено ризик можливого відчуження відповідачами нерухомого майна.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, наданого ПП «Виробничо-комерційна фірма «Імпторгсервіс», відсутні підстави для задоволення скарги, оскільки ухвала суду першої інстанції є мотивованою та обґрунтованою, а доводи скарги не підтверджені належними доказами.

Оскільки апеляційна скарга подана лише представником відповідача ОСОБА_5, ухвала суду першої інстанції в частині заборони відчуження майна відповідача ОСОБА_8 а тому у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву щодо забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам процесуального законодавства, з такою позицією погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв'язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов'язаний подавати суду докази.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного нерухомого майна.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами виник спір і відмова в забезпеченні позову призведе до можливості розпорядження відповідачем ОСОБА_5 зазначеним майном, ще до вирішення спору судом, і тому є реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Апелянт не довів, яким чином порушуються його права встановленою забороною на відчуження майна в межах ціни позову.

Оскільки від визначення вартості майна може залежати питання виконання судового рішення, то це питання не може вирішуватися на стадії забезпечення позову, тим більше судом апеляційної інстанції.

Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційним судом не встановлено порушень прав апелянта шляхом постановлення оскаржуваної ухвали.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка подана адвокатом ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 17 січня 2018 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

В. Ю. Бєлка