Єдиний унікальний номер 219/6927/18 Номер провадження 22-ц/804/2945/19

Номер провадження 22-ц/804/2945/19

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Медінцевої Н.М. у м. Бахмут Донецької області, повний текст складено 12 вересня 2019 року) у цивільній справі № 219/6927/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
В С Т А Н О В И В:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що приблизно на початку березня 2016 року він передав у позику відповідачу по справі грошові кошти у розмірі 173 272,00 грн. строком до трьох місяців для придбання нею квартири. Відповідач виконала свої обов`язки із повернення позики не в повному обсязі, заборгованість на час звернення із позовом складає 80 382,00 грн., про що свідчить написана її рукою розписка. Просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80 382,00 грн., а також понесені ним судові витрати.
Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду від 12 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, розглянути апеляційну скаргу без його участі.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення справа № 219/6927/18 перебувала у суді апеляційної інстанції для розгляду його апеляційної скарги ухвалу Артемівського міськрайонного суду від 16.07.2019 року, що підтверджується доданими до справи копіями процесуальних документів суду апеляційної інстанції. В судовому засіданні він не приймав участі, так як вважав,що вона не буде розглядатися,оскільки сама справа перебувала в апеляційній інстанції.
Суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи,однак клопотань чи заяв він до суду першої інстанції з цього приводу не подавав.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження його позовних вимог.
Такі висновки відповідають встановленим обставинам та узгоджуються з положеннями ст.ст. 1046, 107, 1049 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 1046, 107, 1049 ЦК України за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року за клопотанням позивача призначалася почеркознавча експертиза для визначення виконавця записів на листку з блокноту.
15 січня 2019 року на адресу суду із Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого проф. М.С.Бокаріуса надійшло повідомлення про неможливість надання висновку.
За встановлених обставин суд першої інстанції із врахуванням положень ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України надав оцінку цьому доказу та правильно встановив, що інформації з приводу предмета доказування, а саме щодо виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, у наданому листку не міститься. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність договору позики між сторонами позивачем не надано.
Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах суду № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, № 6-1662цс17 від 18 жовтня 2017 року, № 6-996цс17 від 13 грудня 2017 року.
Таким чином суд першої інстанції взяв до уваги, що договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, і обґрунтовано зазначив, що наданий позивачем листок з блокноту з записами цифр не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки з нього не вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її повернення. Крім того наданий позивачем документ не містить ідентифікаційних ознак, дати, підпису особи, якою він був складений, і правильно відмовив у задоволені позовних вимог про стягнення боргу за недоведеністю.
Щодо доводів апеляційної скарги з приводу неможливості розгляду справи по суті під час розгляду в суді апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу про відмову у забезпеченні позову слід зазначити наступне.
Підпунктами 15.10 та 15.11 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, передбачені п.1, 6-9,11, 14-16, 19-23,37-39 частини першої статті 353 цього Кодексу, чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються усі матеріали.
В інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.
Подання апеляційних або касаційних скарг на ухвали суду першої або апеляційної інстанції не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом, крім випадків, коли до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали справи.
Станом на момент розгляду цієї справи у суді першої інстанції Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система не функціонувала, тому апеляційна скарга на ухвалу щодо забезпечення позову (п.3 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядалася за копіями виокремлених матеріалів справи.
Таким чином судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, які б були підставою для скасування судового рішення.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не надав можливості позивачеві висловити свою позицію щодо ухвалення заочного рішення не заслуговують на увагу.
Статтями 43.44 ЦПК України закріплено не лише права учасника справи, а і його обов`язки. Учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами,зловживання процесуальними правами не допускається.
В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
При звернені до суду з позовною заявою ОСОБА_1 31.07.2018 року ,14.09.2018 року, 03.10.2018 року було надано заяви про слухання справи без його участі (а.с.14,25,33).
Судом першої інстанції розгляд справи призначався неодноразово, і в тому числі на 24.04.2019 року, на 05.06.2019 року, на 19.07.2019 і розгляд було відкладено за заявою позивача без відповідного підтвердження поважності причин неявки.
При зазначених обставинах ухвалою Артемівського міськрайсуду від 12 вересня 2019 року ухвалено проводити заочний розгляд справи
За таких обставин ухвалення судового рішення без з`ясування у позивача його думки з приводу вирішення справи у заочному порядку не є безумовною підставою, визначених у статті 376 ЦПК України, для скасування судового рішення. А відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України вказане порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення лише за умови,якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, а тому підстави для скасування рішення суду відсутні.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 80 382,00 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст.368,369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду від 12 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: