Справа № 713/1133/19
Провадження №2/713/473/19
РІШЕННЯ

іменем України

02.12.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань Мірчева О.І., за участі представника позивача ОСОБА_1 С. ОСОБА_2 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача ОСОБА_3 .

Просять стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.03.2010 року в розмірі 123800,00 гривень, яка складається з наступного: 21547,94 грн. заборгованість за кредитом, 102252,16 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 18.03.2010 року по 31.01.2017 року та судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтували наступним.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 02.03.2010 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 22000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому в договорі. ОСОБА_3 не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 10.06.2019 року має заборгованість в сумі 866332,34 грн., яка складається з наступного: 21547,94 грн. заборгованість за кредитом; 839780,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5003,71 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Посилаються на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 123800,10 гривень, яка складається з наступного: 21547,94 грн. заборгованість за кредитом; 102252,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 18.03.2010 року по 31.01.2017 року.

Заяви (клопотання) учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про застосування наслідків позовної давності, оскільки у кредитному договорі №б/н від 02.03.2010 року питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалось, окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався. Просить у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити, у зв`язку із пропуском позовної давності.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_4 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 02.03.2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір №б/н від 02.03.2010 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 22000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки

На підтвердження позовних вимог позивачем надано наступні докази:

Копія заяви ОСОБА_3 з даних якої вбачається, що останній своїм підписом надав згоду, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 02.03.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 станом на 10 червня 2019 року, з даних якого вбачається, що заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.03.2010 року становить 866332,34 грн., яка складається з наступного: 21547,94 грн. заборгованість за кредитом; 839780,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5003,71 грн. заборгованість за пенею та комісією. Заборгованість до стягнення становить 123800,00 гривень, яка складається з наступного: 21547,94 грн. заборгованість за кредитом, 102252,16 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 18.03.2010 року по 31.01.2017 року.

Копія примірника Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначені умови та привила виконання взятих на себе клієнтом зобов`язань, а також права та обов`язки банку, права та обов`язки клієнта, відповідальність сторін та інші умови кредитування.

При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на загальні вимоги щодо виконання зобов`язань та правові наслідки та відповідальність за порушення зобов`язань.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.

При вирішенні справи суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту долученої позивачем до позовної заяви копії анкети-заяви позичальника вбачається, що у даній анкеті хоча і ведеться посилання на «Умови та правила надання банківських послуг», проте не зазначено, що це саме ці умови, існували та були предметом укладення кредитного договору та є його складовою, у тому числі про згоду позичальника ОСОБА_3 , щодо погодження розміру кредитного ліміту та його зміну за одностороннім рішенням та ініціативою АТ КБ "Приватбанк", а також про обов`язок позичальника щодо повернення кредиту протягом невизначеного строку, сплати процентів за користування кредитом у зазначеному банком розмірі, винагороди, неустойки (пені і штрафів).

АТ КБ «Приватбанк» звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.03.2010 року просить стягнути із відповідача ОСОБА_3 заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 18.03.2010 року по 31.01.2017 року в сумі 102252,16 грн.

Таким чином, у поданій позовній заяві, позивач крім тіла кредиту просить стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 18.03.2010 року по 31.01.2017 року.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять та АТ КБ "Приватбанк" не надано належних підтверджень, що саме даний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ОСОБА_3 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку є неможливим застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин та до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

А тому, у даному випадку суд вважає, що долучені банком до позову умови і правила банківських послуг не мають правового значення, оскільки вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживчому кредитуванню, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

А оскільки, волевиявлення позичальника є відсутнім то у такому разі, зазначені Умови та Правила надання банком кредиту та Тарифи банку не можуть вважатися складовою кредитного договору між банком та позичальником.

За таких умов, є відсутніми правові підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вищенаведений висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та висновком Верховного Суду, викладений у постанові від 17 липня 2019 року по справі № 175/4576/14-ц (провадження № 61-18993св18).

Окрім того, зазначені «Умови та правила надання банківських послуг», та «Тарифи Банку» які долучені позивачем до позовної заяви, не мають реквізитів необхідних для офіційного документа (дата і номер) та не містять посилань на їх складову або їх приналежність в якості додатків до договору №б/н від 02.03.2010 року.

Також, суд вважає за необхідне вказати, що всупереч вимоги ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначені «Умови та «Тарифи Банку» в редакції, поданій позивачем, не містять підписів відповідача, які б засвідчували, що вони укладені разом в один день з підписанням заяви №б/н від 02.03.2010 року та що позичальник їх отримав, а відтак розумів, що саме ці умови він мав на увазі підписуючи заяву (з посиланням на конкретну редакцію таких Умов та Тарифів).

Відповідно до вимоги частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.80 ЦПК України).

Згідно з частинами 2, 6 статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, то такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, оскільки доказів підписання та узгодження відповідачем ОСОБА_3 . Умов та Правил надання банком кредиту та Тарифів банку, в редакції поданій АТ КБ "Приватбанк", суду не надано, то суд дійшов висновку, що їх умови не сторонами не узгоджувались.

За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 18.03.2010 року по 31.01.2017 року в сумі 102252,16 грн., необхідно відмовити в зв`язку з їх недоведеністю.

Щодо заявленої до стягнення суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 21547,94 грн., то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Станом на 10.06.2019 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором №б/н від 02.03.2010 року становила 21547,94 грн. (заборгованість за кредитом) і підлягала стягненню з відповідача на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

За змістом ч.2 ст. 259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення дії картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) від клієнта не надійшло письмове повідомлення про закриття карткового рахунку…

Відповідно до висновків Верховного Суду України про застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів (постанови № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року), за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 31 жовтня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії карки закінчився 03/16 року, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою тільки 03.07.2019 року.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо вирішення питання про збільшення строку позовної давності. Окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався.

Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачем ОСОБА_3 відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України до суду була подана заява про застосування строку позовної давності.

Таким чином, виникнення 31 жовтня 2015 року прострочення по тілу кредиту та закінчення у березні 2016 року строку дії кредитної картки та відсутності належних і допустимих доказів її фактичної пролонгації, а також фактичні обставини пред`явлення банком до суду позовної заяви лише 03 липня 2019 року, вказують на пропуск позивачем строку позовної давності.

На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором в сумі 21547,94 грн. необхідно відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного та ст.ст.256, ч.2 ст.259, 261, 267, 526, 527, 530, 611, 612, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354 України, Суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.03.2010 року станом на 10.06.2019 року в сумі 123800,10 грн., яка складається з 21547,94 грн. заборгованість за кредитом, 102252,16 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 18.03.2010 року по 31.01.2017 року, - відмовити.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, (рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299).

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП 21096-4713), зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя І. А. Кибич