КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/11736/18

04 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Андрейчука Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.

На обґрунтування позову зазначала, що 23 грудня 1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітній ОСОБА_4 страждає на психоневрологічне захворювання, йому встановлено інвалідність, у зв`язку з чим дитини потребує постійного догляду. Вказувала на те, що вона здійснює постійний догляд за сином, що унеможливлює її працевлаштування, а тому потребує матеріальної допомоги.

Посилаючись на ст. 88 СК України, позивачка просила стягнути з відповідача на її утримання 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 12 вересня 2018 року, і до 03 липня 2021 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно протягом усього часу проживання ОСОБА_2 з дитиною з інвалідністю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та опікування ним, починаючи з 12 вересня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн. в дохід держави.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, обставини на які посилалася позивач є недоведеними. Зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності інвалідності у ОСОБА_4 та неможливості його обходитися без постійного стороннього догляду, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин. Вказував на те, що судом першої інстанції встановлено проживання дитини як з матірю, так і з батьком, а тому стягнення аліментів на користь позивачки, за відсутності хоча б однієї умови, за яких вона має право на отримання коштів для свого утримання, є неправомірним. Крім того, вказував на те, що суд дійшов помилкового висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу, пославшись на те, що відповідач є чоловіком працездатного віку, на захворювання, які б безумовно виключали можливість його працевлаштування, він не страждає, при цьому судом не враховано, що відповідач не отримує доходу від підприємницької діяльності, що в свою чергу свідчить про неможливість надання ним такої допомоги. Посилався на те, що стаття 88 СК України не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, а вказана норма регулює правовідносини між подружжям. Крім того, вважав, що суд безпідставно стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір, оскільки він не звертався до суду з заявами чи скаргами, за подання яких передбачено справляння судового збору, та стосовно відповідача не було ухвалено судового рішення, тому підстави для стягнення судового збору відсутні.

04 грудня 2019 року надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому вона просила рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийняте з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи, з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва, актовий запис № 773.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 - син ОСОБА_4 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року шлюб, укладений між сторонами, розірвано.

Малолітній ОСОБА_4 страждає на психоневрологічний розлад, є диною з інвалідністю першої групи підгрупи А, відтак потребує постійного догляду. Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» ОСОБА_4 отримує державну соціальну допомогу. Мати дитини ОСОБА_2 є законним представником дитини з інвалідністю ОСОБА_4

ОСОБА_4 мешкає з матір`ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 проживає з дитиною з інвалідністю - ОСОБА_4 , який не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується ним, вона не може працевлаштуватись, тому потребує утримання. Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно протягом усього часу проживання ОСОБА_2 з дитиною з інвалідністю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та опікування ним, судом першої інстанції враховано стан здоров`я відповідача ОСОБА_1 , його матеріальне станове, зокрема те, що з нього стягуються аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , відсутність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду ґрунтуються на встановлених обставинах справи, досліджених доказах, нормах матеріального та процесуального права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва, актовий запис № 773.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 - син ОСОБА_4 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року шлюб, укладений між сторонами, розірвано.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.04.2019 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини-інваліда ОСОБА_4 у розмірі 3000 грн. шомісячно, починаючи стягнення з 08.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_4 мешкав з матір`ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

В суді апеляційної інстанції, позивачка повідомила, що на даний момент вона разом з сином ОСОБА_4 проживає у кв. АДРЕСА_2 , яку орендує її донька ОСОБА_3 , на підтвердження чого надала копію договору оренди житлового приміщення від 10.11.2019 року.

Згідно довідки № 9 від 03 травня 2018 року, виданої директором ДНЗ № 234 Щербаковою І. , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відвідує ДНЗ № 234 з вересня 2016 року по теперішній час. (а.с. 20)

Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_7 , наданої практичним психологом ОСОБА_8 комунального дошкільного навчального закладу «Центр розвитку дитини « Я+сім`я » від 14 травня 2019 року, дитина, ОСОБА_10 , з вересня 2018 року відвідує ДНЗ «Я+сім`я». Загальний рівень знань та навичок значно нижчий за вікову норму, хлопчик потребує постійної допомоги і супроводу дорослих (а.с. 137).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України», дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Малолітній ОСОБА_4 страждає на психоневрологічний розлад, є дитиною з інвалідністю першої групи підгрупи А.

Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» ОСОБА_4 отримує державну соціальну допомогу. Мати дитини ОСОБА_2 є законним представником дитини з інвалідністю ОСОБА_4 .

Згідно з п.21 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою КМУ № 917 від 21 листопада 2013 року підставою для встановлення дитині категорії «дитина-інвалід» підгрупи «А» є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4 внаслідок наявної в нього хвороби не може обходитися без стороннього догляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про помилковість висновку щодо наявності інвалідності у ОСОБА_7 та неможливості його обходитися без постійного стороннього догляду, є безпідставними.

Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

За ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Апеляційний суд вважає, що на користь позивача ОСОБА_2 як одного з батьків, хто опікується дитиною-інвалідом, аліменти з відповідача стягнуто судом першої інстанції із правильним застосуванням ст. 88 СК України на підставі належної оцінки здобутих доказів та із врахуванням доводів сторін та показів свідків щодо предмета спору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка супроводжує дитину до ДНЗ, на індивідуальні заняття по спортивній акробатиці, на індивідуальні логопедичні заняття, на індивідуальні корекційно-розвиваючі заняття з психологом. Також, з 05.02.2019 по 28.02.2019 ОСОБА_4 , в супроводі матері, ОСОБА_2 , перебував на курсі реабілітації в Київському міському центрі реабілітації дітей з інвалідністю. З 2.07.2019 року по 25.07.2019 року ОСОБА_10 перебував у дитячому спеціалізованому санаторії «Салют». З 04.03.2019 року по 22.03.2019 року ОСОБА_10 , в супроводі матері, ОСОБА_2 , перебував на курсі реабілітації у відділенні № 13 медико-соціальної реабілітації дітей з вадами мовлення та порушенням психічного розвитку.

Встановлені обставини вище, дають підстави дійти висновку, що саме позивачка ОСОБА_2 , яка проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду ОСОБА_11 , опікується ним.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 є особою працездатного віку, його стан здоров`я, який би безумовно виключав би можливість надання матеріальної допомоги позивачу або наявність інших об`єктивних причин, які унеможливлюють надання такої допомоги, судом не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки позивачка проживає з дитиною-інвалідом, дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду, опікується ним, а тому має право на своє утримання у відповідності до ст. 88 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції встановлено проживання дитини як з матір`ю, так і з батьком, а тому стягнення аліментів на користь позивачки, є неправомірним, колегія суддів відхиляє, оскільки проживання дитини-інваліда ОСОБА_4 , який не може обходитися без постійного стороннього догляду, в одній квартирі як з батьком так і з матір`ю, не є підставою для відмови у стягненні на користь позивачки коштів на її утримання за наявності всіх умов, передбачених ст.. 88 СК України, для отримання матеріальної допомоги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд дійшов помилкового висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як сам по собі факт відсутності доходу від підприємницької діяльності не може свідчити про неможливість надання матеріальної допомоги на утримання позивачки, інших об`єктивних причин, які унеможливлюють надання такої допомоги, не встановлено.

Твердження про те, що стаття 88 СК України не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, а вказана норма регулює правовідносини між подружжям, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи ґрунтуються на власному тлумаченні відповідачем норми СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір, оскільки він не звертався до суду з заява чи скаргами, за подання яких передбачено справляння судового збору, та стосовно відповідача не було ухвалено судового рішення, тому підстави для стягнення судового збору відсутні, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, Законом України «Про судовий збір» для позивачів у справах про стягнення аліментів встановлено пільгу щодо сплати судового збору, а саме вони звільняються від сплати судового збору під час розгляду справ вказаної категорії.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до норм процесуального права стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: