ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 645/4427/19

Провадження № 22-ц/818/5782/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.

Суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа- Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко Олени Валеріївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу

заапеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2019 року, постановлену суддею Ульяніч І.В.,за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко Олени Валеріївни про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з квітня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2019 року заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану та задовольнити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

Скарга містить посилання на те, що вказаною ухвалою суд залишив без розгляду вищевказану заяву на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, зазначивши, що під час розгляду справи судом виявлений спір про право на спадщину, проте жодних обґрунтувань не навів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду заяву суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи судом виявлено спір про право на спадщину, що є підставою для залишення заяви ОСОБА_1 за правилами ч. 4 ст. 315 ЦПК України без розгляду.

Проте з таким висновком судова колегія погодитись не може.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зазначала, що з квітня 2013 року до смерті спадкодавця постійно проживала в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , однак внаслідок відсутності рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У відповіді нотаріуса зазначено, що інші спадкоємці за законом або заповітом до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертались.

Таким чином спір про право відсутній.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд першої інстанції зазначеного до уваги не взяв, тому висновок суду є помилковим.

Під час розгляду справи суду першої інстанції необхідно надати оцінку інтересів яких осіб може стосуватись розгляд питання, яке просить вирішити заявниця.

Оскільки судом апеляційної інстанції переглядається процесуальне рішення суду першої інстанції, судова колегія позбавлена можливості розглядати заяву ОСОБА_1 по суті, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За правилами п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 251, п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1ст. 379, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2019 року скасувати.

Справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.