Справа № 199/7470/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16.01.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі представника позивача ОСОБА_1,представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпровської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області, про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки шляхом визнання права на приватизацію земельної ділянки та отримання кадастрового номера без узгодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки шляхом визнання права на приватизацію земельної ділянки та отримання кадастрового номера без узгодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 10 лютого 2017 року позивач звернулась з клопотанням до Дніпровського міського голови Філатова Б.А. з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованої прощею 0,1 га, яка розташована а Амур-Нижньодніпровському районі за адресою: АДРЕСА_1

06 грудня 2017 року Дніпровська міська рада VІІ скликання розглянула клопотання позивача та винесла Рішення № 187/27, яким вирішила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки). Цим же рішенням зобов'язали позивача замовити у суб'єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та після їх погодження, відповідно до чинного законодавства, подати ці проекти до міської ради для прийняття відповідного рішення.

26 грудня 2017 року позивач звернулась із заявою до директора ТОВ «ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС» з проханням виконати роботи щодо розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарчих будівель і споруд (присадибної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 та уклала договір № 643/26-12-2017 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, також було складено технічне завдання № 643 від 26.12.32017 року на встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, за яким ТОВ «ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС» - виконавець підготовлює документацію щодо кадастрового номеру, який визначається за результатами складання документації із землеустрою, АДРЕСА_1: - площа земельної ділянки 0,1000 га,, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Виконавцем були проведені роботи та складений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Під час виконання робіт, а саме виконання погодження зовнішніх меж земельної ділянки з боку відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - не підписано АКТ № 643 встановлення зовнішніх меж земельної ділянки. Серед документів, які необхідно надати землевпорядній організації, повинен бути акт про узгодження меж земельної ділянки.

Згідно плану встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування зон обмежень М 1:500 - суміжні та узгоджені ділянки граничать:

від Б до В у районі провулка Визволення з ОСОБА_7 - узгоджено;

від В до Г у районі вул. Рилєєва з ОСОБА_5 - не узгоджено;

від Г до Д у районі провулка Визволення з ОСОБА_8 - узгоджено;

від Д до Е у районі провулка Визволення з ОСОБА_9 - узгоджено;

від Е. до А у районі провулка вул. Рилєєва з ОСОБА_4 - не узгоджено.

У своїх листах відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позивач просила про зустріч для підписання Акту № 643, але відповідачі на зустріч не з'явились, причини відмови від підписання не повідомили.

Через такі обставини позивач вимушена звернутись з позовом та просила суд усунути перешкоди у приватизації земельної ділянки, орієнтовної площею 0,1 га, відповідно до Рішення № 187/27 Дніпровської міської ради VІІ скликання, яка розташована в Амур-Нижньодніпровському районі за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, провулок Визволення, шляхом визнання за позивачем право на приватизацію земельної ділянки та отримання кадастрового номера без узгодження меж земельної ділянки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Дніпровської міської ради позовні вимоги не визнавала, заперечувала проти задоволення позовних вимог з огляду на той факт, що позивачем не доведено факт порушення його прав Дніпровською міською радою, а також позивачем не використані всі, передбачені законом заходи, для приватизації земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, просив справу розглядати без участі свого представника та ухвалити рішення згідно чинного законодавства.

Вислухав пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що Рішенням Дніпровської міської ради № 187/27 від 06.12.2017 року позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам, місце розташування земельної ділянки: місто Дніпро, провулок Визволення.

Згідно умов договору № 643/26-12-17 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26 грудня 2017 року ТОВ «ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС» було проведені роботи та складено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Під час виконання робіт, а саме: - виконання погодження зовнішніх меж земельної ділянки з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - не підписано АКТ № 643 встановлення зовнішніх меж земельної ділянки на ім'я ОСОБА_3, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно плану встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування зон обмежень М 1:500 - суміжні та узгоджені ділянки граничать:

від Б до В у районі провулка Визволення з ОСОБА_7 - узгоджено;

від В до Г у районі вул. Рилєєва з ОСОБА_5 - не узгоджено;

від Г до Д у районі провулка Визволення з ОСОБА_8 - узгоджено;

від Д до Е у районі провулка Визволення з ОСОБА_9 - узгоджено;

від Е. до А у районі провулка вул. Рилєєва з ОСОБА_4 - не узгоджено.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Непогодження відповідачами меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останніх, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямована на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компенсацію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Вирішення питань, пов'язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв'язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок.

Таким чином, відмова відповідачів від підписання акта погодження меж земельної ділянки не порушує прав позивача на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі № 346/4408/15-ц, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при постановленні судового рішення.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача є передчасними, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 118,158,198 ЗК України, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпровської міської ради про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки шляхом визнання права на приватизацію земельної ділянки та отримання кадастрового номера без узгодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами,- відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня складання повного рішення апеляційної скарги.

Суддя