Номер провадження: 22-ц/813/379/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - Кібалко Анастасії Олексіївни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення компенсації втрати частини доходів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про виплату у якості грошової компенсації втрати грошових доходів у вигляді пенсії за період з січня 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 10326, 84 гривні.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси № 521/20962/16-а від 09.02.2017 року, визнано, зокрема, протиправними дії ГУПФУ в Одеській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром у 10740 гривень. Рішення суду набрало чинності. На підставі вказаного рішення суду, нараховано та виплачено суму доплати в розмірі 99922,94 грн. за період з січня 2016 року по червень 2017 року. Сума компенсації втрати частини грошових доходів ОСОБА_1 , складає як вважає позивач, з врахуванням індексу інфляції за період з січня 2016 року по червень 2017 року 10295,95 грн., а з врахуванням індексу інфляції в період з липень-серпень 2017 року - 10326,84 гривні, яку позивач просить стягнути з відповідача, посилаючись на положення ст.ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ та п.3 постанови КМУ від 21.02.2001 року №159, якою затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області сплатити ОСОБА_1 у якості часткової грошової компенсації втрати грошових доходів у вигляді пенсії за період з січня 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 10326 гривень 84 копійки. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - Кібалко Анастасія Олексіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси № 521/20962/16-а від 09.02.2017 року, зокрема, визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром у 10740 гривень та зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області після здійснення перерахунків сплатити ОСОБА_1 кошти, сума яких має бути обчислена як різниця між розміром перерахованої пенсії та сумою фактичних щомісячних виплат у розмірі 10740 гривень за період з 01 січня 2016 року по теперішній час. На виконання вказаної постанови, відповідачем сума перерахунку в розмірі 99922,94 грн. була виплачена позивачеві у серпні 2017 року разом з пенсією, про що ОСОБА_1 було повідомлено листом від 25.07.2017 року № 807/Н-11, а отже і рішення суду виконано в повному обсязі. Крім того, доплата у сумі 99922,94 грн. має характер разового платежу, а тому в даному випадку застосування положень ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ не може мати місця, так як ці положення регламентують компенсацію у разі періодичних платежів. Крім того, положення постанови КМУ від 21.02.2001 року №159, якою затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати» теж не можуть бути застосовані до даного випадку, так як регламентують здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати. Однак, пенсія позивачеві виплачувалась відповідачем вчасно, щомісячно до 25 числа та без затримки. Крім того, визначення чіткої суми стягнення не входить в компетенцію суду, який не може підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством та передбачає проведення вказаних розрахунків.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 09.02.2017 року визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо порушення та зміну строків, порядку та періоду перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії, встановлених Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92 року № 2262, постановами Кабінету Міністрів України № 763 від 30 вересня 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», № 505 зі змінами, що внесені Постановою № 763, № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати призначену ОСОБА_1 пенсію із 01 листопада 2015 року замість 01 січня 2016 року згідно постанови Кабінету Міністрів України № 763 від 30 вересня 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», Постанови № 505 зі змінами, що внесені Постановою № 763.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати призначену ОСОБА_1 пенсію із 01 січня 2016 року замість 01 вересня 2016 року згідно постанови Кабінету Міністрі України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром у 10740 гривень.

Після здійснення зазначених перерахунків зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області сплатити ОСОБА_1 кошти, сума яких має бути обчислена як різниця між розміром перерахованої пенсії та сумою фактичних щомісячних виплат у розмірі 10740 гривень за період з 01 січня 2016 року по теперішній час.

Рішення набрало законної сили.

У серпні 2017 року, відповідач нарахував та виплатив ОСОБА_1 суму доплати в розмірі 99922,94 грн. за період з січня 2016 року по червень 2017 року.

Разом з тим, позивач має право і на відшкодування компенсації з врахуванням індексу інфляції, за вказаний ним період, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до п.п.2, 3 постанови КМУ від 21.02.2001 року №159, якою затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати», компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Відповідно до ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року по справі 653/3356/17, частиною 2 ст. 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

Відповідно до п. 2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

За приписами п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Водночас, первинною умовою нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є наявність вини відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, правильність висновків суду не спростовують та зведені до переоцінки доказів, оскільки, не виплата ОСОБА_1 повного розміру пенсії з січня 2016 року, призвела до фактичної втрати ним частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, так як вони були виплачені лише у серпні 2017 року. При цьому, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати ОСОБА_1 набув незалежно від того, чи були такі суми йому попередньо нараховані частково чи повністю, але невиплачені.

Наразі, первинною умовою нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є наявність вини відповідача, яка встановлена постановою Малиновського районного суду м. Одеси № 521/20962/16-а від 09.02.2017 року.

Доводи апеляційної скарги, що здійснена позивачу доплата 99 922 грн. 94 коп. носить разовий характер і тому не може бути підставою для нарахування компенсації, є неспроможними, оскільки в даному випадку здійснений відповідачем на адресу позивача разовий платіж в сумі 99 922 грн. 94 коп. фактично є сумою недоплаченої пенсії, не отриманої позивачем вчасно разом з пенсією, яка первісно була виплачена відповідачем не в повному обсязі.

Таким чином, районним судом вірно встановлено, що компенсація недоотриманої частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, за період з 01.01.2016 року по вересень 2017 року складає 10326,84 гривні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - Кібалко Анастасії Олексіївни - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 27.08.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін