ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в ході розслідування порушеної 14.10.2010 року кримінальної справи № 65102088 за фактом шахрайських дій відносно ОСОБА_2, 15.10.2010 року на складі ТОВ «Дніпро-Будінвест», де він працював керівником, був проведений обшук та вилучені матеріальні цінності на загальну суму 40 048,35 грн. (в цінах квітня 2008 року). Вказані цінності належали йому на праві приватної власності. В подальшому, постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2012 року постанову про порушення кримінальної справи № 65102088 скасовано. Однак на його вимогу матеріальні цінності йому так і не були повернуті, в зв'язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 року у справі № 200/18502/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 101 262,65 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. Вважає, що крім зазначеної у рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 року суми матеріальної шкоди, також підлягає відшкодуванню на підставі ст. 625 ЦК України шкода з урахуванням її інфляційного збільшення, яке складає 68 522,21 грн, та 3% річних - 8 158,53 грн. Крім того, відповідно до ст.22 ЦК України та у відповідності до українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб втрачена ним вигода становить 54 638,29 грн, а всього підлягає відшкодуванню матеріальна шкода у розмірі 131 319,03 грн за рахунок держави. З урахуванням викладеного, просив суд стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 131 319,03 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, нанесеної незаконним вилученням його майна при здійсненні слідчих дій органами досудового слідства Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що між сторонами існує грошове зобов'язання, невиконання якого зумовлює можливість застосування положень ст.ст.625,22 ЦК України.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких підтримують рішення суду першої інстанції та просять суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 року у справі № 200/18502/14-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_2, про визнання дій протиправними, відшкодування шкоди. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 101262,65 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Рішення суду мотивовано тим, що 04 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Дніпро-Будінвест» було укладено договір відповідального зберігання майна № 1-0404, відповідно умов якого та акту приймання передачі №1 від 04 квітня 2008 року, позивач передав на зберігання вищевказане майно. 14 жовтня 2010 року слідчим Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу №65102088 за фактом заволодіння майном ОСОБА_2 на суму 40 048,35 грн. Згідно протоколу обшуку від 15 жовтня 2010 року за адресою ТОВ «Дніпро-Будінвест» по пр. Кірова, 48-г було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено, в тому числі, придбане за накладною № 117 від 04 квітня 2008 року майно (покрівля, фурнітура), зазначене в позиціях 8-16 протоколу та долучене до матеріалів кримінальної справи. Вилучені за протоколом обшуку матеріальні цінності (позиції 8-16) відповідно до схоронної розписки від 15 жовтня 2010 року були передані на зберігання ОСОБА_2 Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2013 року, скасовано постанову слідчого СВ Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 14 жовтня 2010 року про порушення кримінальної справи № 65102088, та зазначено, що вказана постанова після набрання законної сили тягне за собою скасування запобіжних заходів, повернення вилучених речей, поновлення прав, на які під час розслідування встановлювались обмеження. ОСОБА_1 неодноразово звертався з приводу повернення вилученого майна, як до слідчих органів, так і до органів прокуратури, на які покладений обов'язок процесуального керівництва слідства, однак майно йому повернуто не було, постанова з цього питання не ухвалювалась, а відмовлено листами. Суд прийшов до висновку, що зазначені дії свідчать про невиконання слідчими органами відповідно до вимог Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» обов'язку щодо повернення вилученого майна позивача та стягнув на користь позивача вартість майна на підставі наданих ним рахунків-фактур різних торгівельних компаній, відповідно до яких середня ціна втраченого майна становить 101 262,65 грн.

Правовідносини, які виникають у даному випадку, врегульовані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.22, 625 ЦК України, обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що між сторонами існує грошове зобов'язання, невиконання якого зумовлює можливість застосування ст.ст. 625, 22 ЦК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач неправильно тлумачить характер зобов'язання відповідача: зобов'язання Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області перед позивачем є деліктним, а не договірним.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошових зобов'язань, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування ст. 625 ЦК України у разі навності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність спірних правовідносин.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають у даному випадку, врегульовані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а отже, до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги позивача були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана відповідна правова оцінка, висновки суду вони не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова