ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5776/16-ц

провадження № 22-ц/4809/1069/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник - опікун ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєва Галина Федорівна, орган опіки та піклування Подільської районної у місті Кропивницькому ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник - опікун ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Бершадська О. В.) від 18 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог позивача

13 вересні 2016 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє опікун - ОСОБА_2 , звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в якому просив визнати недійсним з моменту укладання такі правочини:

1)договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового приміщення літ. «А», загальною площею 280,51 кв.м., яке знаходиться у нежитловій будівлі АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. 20 листопада 2014 року і зареєстрованого в реєстрі за №1203;

2)договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового приміщення літ. «Б», загальною площею 150,00 кв.м., яке знаходиться у нежитловій будівлі АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. 20 листопада 2014 року і зареєстрованого в реєстрі за №1207;

3)договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового приміщення літ. «БЗ», загальною площею 56,40 кв.м., яке знаходиться у нежитловій будівлі АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. 20 листопада 2014 року і зареєстрованого в реєстрі за №1210.

В обґрунтування вимог позивач вказав, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2011 року ОСОБА_1 визнаний недієздатним, а на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Кіровограді № 58 від 21 липня 2016 року йог опікуном призначено ОСОБА_2 . Опікуну стало відомо, що 20 листопада 2014 року за нотаріально посвідченою згодою недієздатного ОСОБА_1 між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено три договори купівлі-продажу часток нежитлових приміщень, які належали ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, оскільки набути ними у шлюбі. На час укладання оспорюваних правочинів ОСОБА_1 знаходився під опікою виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Кіровограді та через наявне у нього психічне захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій. Орган опіки згоду на укладення цих договорів не надав. На його погляд вказані договори укладено з порушенням норм ст. 223 ЦК України та ст. 65 СК України і порушують права позивача.

Короткий зміст позовних вимог зустрічного позову

16 січня 2017 року до суду із зустрічним позовом звернулася ОСОБА_4 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у якому просила суд визнати її, ОСОБА_4 , добросовісним набувачем Ѕ частки нежитлових приміщень в літ. «А» загальною площею 280,51 кв.м, Ѕ частки нежитлового приміщення в літ. «Б» загальною площею 150 кв.м, 1/2 частки нежитлового приміщення в літ. «БЗ» загальною площею 56,4 кв.м, які знаходяться у нежитловій будівлі по АДРЕСА_1 та набуті нею згідно з договорами купівлі-продажу від 20 листопада 2014 року. Вона також просила визнати за нею право власності на це майно.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2019 року в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено повністю.

Вирішуючи первісний позов, суд виходив з того, що вимоги позивача пред`явлено на підставі норми ст. 223 ЦК України, яка встановлює правові наслідки вчинення правочину фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за межами її цивільної дієздатності. Однак, ОСОБА_1 являється недієздатним, а не обмежено дієздатним. На правочини, які вчинила недієздатна фізична особа, вказана норма не поширюється.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд зазначив, о передбачених ст. 392 ЦК України підстав для визнання за відповідачкою права власності намарно, яке вона придбала на підставі договорів і власником якого являється, відсутні.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Законний представник позивача - ОСОБА_2 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. В поданій ним апеляційній скарзі просив скасувати рішення в частині вирішення первісного позову та ухвалити нове рішення і визнати недійсними оспорювані ним договори купівлі-продажу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказав, що суд формально підійшов до вирішення спору. Позивач правильно виклав у позовній заяві факти, якими обґрунтовано його вимоги, а помилкове посилання на норму закону, яка регулює спірні правовідносини, не може підставою для відмови в позові. Суд не врахував, що оспорювані правочини були укладені без згоди органу опіки та піклування, який на час їх укладення здійснював опіку над недієздатним ОСОБА_1 . Суд неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відповідачка ОСОБА_4 надіслала суду відзив на апеляційну скаргу (т. 3 с. 129 - 134) у якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вона вказала на те, що під час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу була введена в оману щодо дієздатності ОСОБА_2 . Як покупець, вона діяла добросовісно, виконала умови договорів у повному обсязі. Та обставина, що договори були укладені за згодою недієздатного подружжя продавця, що вказує на відсутність такої згоди, не може бути підставою для визнання договорів недійсними так, як такий правовий наслідок прямо не передбачений законом.

Інші учасники справи не скористалися правом надати суду письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні

Законний представник недієздатного позивача - ОСОБА_2 особисто в судове засідання не з`явився.

Представник позивача - адвокат Тупало М. П. підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення стосовно підстав поданої апеляційної скарги.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Усатенко Ю. Ю. заперечив проти вимог позивача, посилаючись на їх безпідставність.

Інші учасники справи повідомленні належним чином про час, дату і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

26 березня 1959 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №845. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвища: ОСОБА_3 (т. 1, с. 80).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 06 травня 2010 року (т. 1 с. 65) нежиле приміщення літ. «А», яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та складається: підвал: сходи 13,03 кв.м., склад 27,08 кв.м. 28,5 кв.м.; кладова 6,2 кв.м., 3,6 кв.м.; І поверх: коридор 6,0 кв.м.; цех 72,1 кв.м.; кабінет 25,4 кв.м.; коридор 1,3 кв.м.; цех 24,6 кв.м; склад 72,7 кв.м., загальною площею 280,51 кв.м. належить ОСОБА_3 на підставі рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 29 квітня 2010 року № 385.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 06 травня 2010 року (т. 1 с. 96) нежиле приміщення літ. «Б», яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та складається: трансп. коридор 98,0 кв.м.; склад готової продукції 15,4 кв..м.; ділянка фасування 29,4 кв.м., расход. склад 7,2 кв.м., загальною площею 150,0 кв.м. належить ОСОБА_3 на підставі рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 29 квітня 2010 року № 385.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 06 травня 2010 року (т. 1 с. 117) нежиле приміщення літ. «БЗ», яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та складається: компресорна 10,6 кв.м.; склад 45,8 кв..м. загальною площею 56,4 кв.м. належить ОСОБА_3 на підставі рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 29 квітня 2010 року № 385.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2011 року за заявою ОСОБА_2 визнано ОСОБА_1 недієздатним та встановлено опіку над ним, а опікуном призначено ОСОБА_2 (т. 2, с. 65).

Рішенням виконавчим комітетом Ленінської районної у місті Кіровограді ради від 15 вересня 2011 року № 109 призначено ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_1 (т. 2, с. 51).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2013 року звільнено ОСОБА_2 від повноважень опікуна ОСОБА_1 (т. 2, с. 52).

Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради від 17 квітня 2014 року за № 31 звільнено ОСОБА_3 від обов`язків опікуна над ОСОБА_1 (т. 2, с. 64).

20 листопада 2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. посвідчено та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1200 заяву ОСОБА_1 , якою останній, відповідно до ст. 65 СК України, дав згоду на продаж його дружиною - ОСОБА_3 , з якою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 березня 1959 року, Ѕ частки нежитлового приміщення загальною площею 280,51 кв.м., яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 292 100,00 гривень. Вищезазначене нежитлове приміщення є їх з дружиною спільною сумісною власністю як таке, що придбане в період зареєстрованого шлюбу на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 06 травня 2010 року на підставі рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 29 квітня 2010 року № 385. Такий правочин (із змістом договору купівлі-продажу він ознайомлений) відповідає інтересам їх сім`ї та їх спільному волевиявленню, та погодився з тим, щоб умови договору купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна визначалися його дружиною самостійно (т. 1, с. 77).

20 листопада 2014 року ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) уклали договір купівлі-продажу згідно з умовами якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв від продавця у власність (купив) Ѕ частку нежитлового приміщення, яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язується сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Опис нежитлового приміщення, Ѕ частка якого є предметом цього договору, такий: нежитлове приміщення в літ. «А»: підвал: сходи 13,03 кв.м., склад 27,08 кв.м. 28,5 кв.м.; кладова 6,2 кв.м., 3,6 кв.м.; І поверх: коридор 6,0 кв.м.; цех 72,1 кв.м.; кабінет 25,4 кв.м.; коридор 1,3 кв.м.; цех 24,6 кв.м; склад 72,7 кв.м., загальною площею 280,51 кв.м.

Пунктами 10, 11 Договору передбачено, що продавець ОСОБА_3 повідомляє, що з 26 березня 1959 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , і на момент підписання цього Договору інші, крім чоловіка особи, які мали б право на частку в спільному майні подружжя, право володіння або право користування щодо зазначеного у договорі нежитлового приміщення, відсутні. На вчинення цього правочину є згода чоловіка продавця - ОСОБА_1 .

Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1203 (т. 1, с. 61-64).

20 листопада 2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. посвідчено та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №1201 заяву ОСОБА_1 , якою останній, відповідно до ст. 65 СК України, дав згоду на продаж його дружиною - ОСОБА_3 , з якою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 березня 1959 року, Ѕ частки нежитлового приміщення загальною площею 150,00 кв.м., яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 140 000,00 гривень. Вищезазначене нежитлове приміщення є їх з дружиною спільною сумісною власністю як таке, що придбане в період зареєстрованого шлюбу на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 06 травня 2010 року на підставі рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 29 квітня 2010 року № 385. Такий правочин (із змістом договору купівлі-продажу він ознайомлений) відповідає інтересам їх сім`ї та їх спільному волевиявленню, та погодився з тим, щоб умови договору купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна визначалися його дружиною самостійно (т. 1, с. 108).

20 листопада 2014 року ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) уклали договір купівлі-продажу згідно з умовами якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв від продавця у власність (купив) Ѕ частку нежитлового приміщення, яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язується сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Опис нежитлового приміщення, Ѕ частка якого є предметом цього договору, такий: нежитлове приміщення в літ. «Б»: трансп. коридор 98,0 кв.м.; склад готової продукції 15,4 кв..м.; ділянка фасування 29,4 кв.м., расход. склад 7,2 кв.м., загальною площею 150,0 кв.м.

Пунктами 10, 11 Договору передбачено, що продавець ОСОБА_3 повідомляє, що з 26 березня 1959 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , і на момент підписання цього Договору інші, крім чоловіка особи, які мали б право на частку в спільному майні подружжя, право володіння або право користування щодо зазначеного у договорі нежитлового приміщення, відсутні. На вчинення цього правочину є згода чоловіка продавця - ОСОБА_1 .

Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1207 (т. 1, с. 92 - 95).

20 листопада 2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. посвідчено та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1202 заяву ОСОБА_1 , якою останній, відповідно до ст. 65 СК України, дав згоду на продаж його дружиною - ОСОБА_3 , з якою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 березня 1959 року, Ѕ частки нежитлового приміщення загальною площею 56,40 кв.м., яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 58 300,00 гривень. Вищезазначене нежитлове приміщення є їх з дружиною спільною сумісною власністю як таке, що придбане в період зареєстрованого шлюбу на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 06 травня 2010 року на підставі рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 29 квітня 2010 року № 385. Такий правочин (із змістом договору купівлі-продажу він ознайомлений) відповідає інтересам їх сім`ї та їх спільному волевиявленню, та погодився з тим, щоб умови договору купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна визначалися його дружиною самостійно (т. 1, с. 129).

20 листопада 2014 року ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) уклали договір купівлі-продажу згідно з умовами якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв від продавця у власність (купив) Ѕ частку нежитлового приміщення, яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язується сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Опис нежитлового приміщення, Ѕ частка якого є предметом цього договору, такий: нежитлове приміщення в літ. "Б3": компресорна 10,6 кв.м., склад 45,8 кв.м., загальною площею 56,4 кв.м.

Пунктами 10, 11 Договору передбачено, що продавець ОСОБА_3 повідомляє, що з 26 березня 1959 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , і на момент підписання цього Договору інші, крім чоловіка особи, які мали б право на частку в спільному майні подружжя, право володіння або право користування щодо зазначеного у договорі нежитлового приміщення, відсутні. На вчинення цього правочину є згода чоловіка продавця - ОСОБА_1 .

Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г. Ф. та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1210 (т. 1, с. 113 - 116).

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради від 21 липня 2016 року за № 58 призначено ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_1 (т. 1, с. 28).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі рішення суду першої інстанції оскаржується стороною позивача лише в частині первісного позову.

В частині вирішення зустрічного позову апеляційну скаргу подала відповідачка ОСОБА_4 (т. 3, с. 46 - 52), але ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року її визнано неподаною і повернуто заявнику (т. 3, с. 91 - 93).

Інші учасники справи рішення суду не оскаржували.

У зв`язку з цим, відповідно до норм ст. 13, ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позов пред`явлено на захист майнових прав недієздатного ОСОБА_1 , якому майно належить на праві спільної сумісної власності з його дружиною - ОСОБА_3 , та частки у праві власності на яке вона відчужила ОСОБА_4 на підставі оспорюваних договорів купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Усім власника забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України).

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).

Нормами ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або праві спільної сумісної власності. Право спільної сумісної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із ч. 1, ч. 3 ст. 368 ЦК України спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Таким чином законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України) встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого у період шлюбу, яка може бути спростована внаслідок доведення фактів, з якими закон пов`язує виникнення у одного із подружжя право особистої власності на майно (наприклад, фактів які передбачені ст. 57 СК України).

У цій справі встановлено, що ОСОБА_3 набула право власності на об`єкти нерухомого майна, які являються об`єктами оскаржуваних договорів купівлі-продажу, у 06 травня 2010 року, тобто у період шлюбу з ОСОБА_1 .

Зі змісту пунктів 9, 10 оспорюваних договорів купівлі-продажу вбачається, що на час їх укладення ОСОБА_3 визнавала права ОСОБА_1 на це майно, як співвласника, оскільки вона набуте ними у шлюбі.

Жоден з учасників справи не заперечував і не спростовував презумпцію належності цього майна подружжю ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень частин 1 - 3 ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Аналогічні за змістом норми містять частини 2, 4 ст. 369 ЦК України.

Аналіз норм ст. 65 СК України та ст. 369 ЦК України дає підстави для висновку, що один із подружжя (співвласників майна) має право на укладення від їх імені договору про розпорядженням спільним майном, який потребує нотаріального посвідчення, за наявності письмової нотаріально посвідченої згоди іншого подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі ЄУН 372/504/17 сформулювала правовий висновок згідно з яким: «…відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору».

Позивач у цій справі оспорює правомірність укладення його дружиною договорів купівлі-продажу часток у їхньому прав спільної сумісної власності на майно, за згодою недієздатного співвласника (позивача) та без згоди опікуна чи органу опіки та піклування.

При цьому в позовній заяві позивач посилався на норми ст. 65 СК України та ст. 215, ст. 223 ЦК України.

Натомість суд першої інстанції взяв до уваги лише посилання позивача на ст. 223 ЦК України, яка встановлює правові наслідки вчинення правочину фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за межами її цивільної дієздатності.

Суд правильно вказав, що ОСОБА_1 є недієздатним і був таким на час укладення оспорюваних правочинів, а тому норми ст. 223 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини.

Однак, суд залишив без уваги інші аргументи позивача.

Крім того, у розумінні цивільного процесуального закону підставами позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що випливає зі змісту чинної на час пред`явлення позову ст. 119 ЦПК України (2004 р.) та ст. 176 ЦПК (2017 р.).

Обов`язок визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин покладається на суд (п. 4 ч. 1 ст. 264, п. 5 ч. 4 ст. 265 ЦПК України).

Суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, неправильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, що привело до неправильного вирішення первісного позову.

Недоліки, допущені судом першої інстанції, являються підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній його частині та ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що нежитлові приміщення літ. «А» загальною площею 280,51 м.кв, літ. «Б» загальною площею 150,00 м.кв, літ. «БЗ» загальною площею 56,40 м.кв, які знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , належали на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 так, як придбані ними у період шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 1 ст. 65 СК України, розпорядження цим майном мало здійснюватися ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за їх спільною згодою.

З урахуванням вимог ст. 657 ЦК України щодо нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна згода другого з подружжя на укладення договору має бути письмовою і посвідченою нотаріально.

У справі встановлено судом першої інстанції, що 20 листопада 2014 року ОСОБА_1 надав нотаріально посвідчену згоду на продаж ОСОБА_3 нерухомого майна, що є об`єктами їх права спільної сумісної власності (щодо кожного з об`єктів згода надана ним окремо).

Згода одного із подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином.

Проте, на час надання такої згоди ОСОБА_1 являвся недієздатним, згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2011 року у справі ЄУН 2о-10/2011.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного (ч. 3 ст. 67 ЦК України). Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного (ч. 4 ст. 67 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Зі справи вбачається, що станом на 20 листопада 2014 року недієздатний ОСОБА_1 не мав призначеного опікуна у зв`язку з відмовою від виконання цих обов`язків ОСОБА_3 та звільненням її від їх виконання, а тому, відповідно до ст. 65 ЦК України, до призначення нового опікуна опіку над ним здійснював відповідний орган опіки та піклування - виконавчий комітет Ленінської районної у місті Кіровограді раді.

Згідно з листом виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради від 25 листопада 2016 року (т. 1, с. 136), дозвіл на укладення цивільно-правових угод від імені ОСОБА_1 цим органом не надавалося.

За змістом ч. 1 ст. 226 ЦК України вчинений недієздатною особою правочин, який не був схвалений у встановленому законом порядку, є нікчемним.

Таким чином, нотаріально посвідчена згода ОСОБА_1 на продаж ОСОБА_3 часток у праві спільної сумісної власності на майно, на підставі ч. 1 ст. 226 ЦК України, є нікчемною.

У зв`язку з цим, а також з урахуванням того, що орган опіки та піклування не надав згоди на укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу часток у спільному майні подружжя, можна дійти висновку, що ОСОБА_3 діяла без згоди другого з подружжя (співвласника), а отже не мала необхідних повноважень на розпорядження спільним майном та укладення цих договорів.

Укладення оспорюваних договорів між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мало наслідком зменшення майнових прав недієздатного ОСОБА_1 .

Твердження відповідачки ОСОБА_10 про те, що укладення договорів відповідало інтересам ОСОБА_1 є безпідставним та не підтверджується доказами.

За таких обставин оспорювані договори купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними на підставі норм статей 203, 215, частин 2 та 4 статті 369 ЦК України та частин 1 та 3 статті 65 СК України.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин справи позивач обрав ефективний спосіб захисту своїх прав, який визначений законом, а тому його позов підлягає задоволенню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, не перевірив доводів позивача, в цілому правильно встановив обставини справи, але невірно визначив відповідні до них правовідносини та норми права, які їх регулюють, чим позбавив себе можливості правильно вирішити спір, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Про судові витрати

Згідно з п.п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що за подачу до суду позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 1653,63 грн (т. 1, с. 1), а за подачу апеляційної скарги - 2480,45 грн (т. 3, с. 60), всього 4134,08 грн.

Враховуючи, що його позов підлягає задоволенню повністю на відповідачів покладається судовий збір у рівних частинах - по 2067,04 грн на кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник - опікун ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2019 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 , від імені якого та в інтересах якого діє законний представник - опікун ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового приміщення, яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з нежитлового приміщення літ. «А» загальною площею 280,51 м.кв, укладений 20 листопада 2014 року між ОСОБА_3 й ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Галиною Федорівною та зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1203.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового приміщення, яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з нежитлового приміщення літ. «Б» загальною площею 150,00 м.кв, укладений 20 листопада 2014 року між ОСОБА_3 й ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Галиною Федорівною та зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1207.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового приміщення, яке знаходиться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з нежитлового приміщення літ. «БЗ» загальною площею 56,40 м.кв, укладений 20 листопада 2014 року між ОСОБА_3 й ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Галиною Федорівною та зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1210.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2067,04 грн (дві тисячі шістдесят сім гривні чотири копійки) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2067,04 грн (дві тисячі шістдесят сім гривні чотири копійки) судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Повний текст постанови суду складено 29 листопада 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко