КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Заставенко М.О.
Номер провадження № 22-ц/824/8883/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду у розмірі 51 700,03 грн., витрати на проведення автотоварозновчої експертизи у розмірі 3 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 75 000 грн., та стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на її користь страхове відшкодування у розмірі 1148,88 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 листопада 2016 року о 14 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Харченка, 31 сталася ДТП за участю автомобіля «LDV Convoy», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Hyundai I30», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 власником якого є ОСОБА_1 Вказано, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано водія ОСОБА_2 Позивач зазначає, що в результаті вказаного ДТП їй була спричинена шкода.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», позивач звернулась до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок чого 15 березня 2017 року їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі 48 851,12 грн.

В подальшому, за зверненням позивача до ТОВ «Судова незалежна експертиза» судовим експертом ОСОБА_4 було проведено авто товарознавчу експертизу колісного транспортного засобу «Hyundai І30», державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно висновку експерта № ЕС-1707-2-1062.18 вартість матеріального збитку, завданого власнику вищевказаного автомобіля, внаслідок ДТП, що сталася 19 листопада 2016 року становить 101 700,03 грн.

Враховуючи зазначене, на думку позивача з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 1 148,88 грн. (50 000 грн. (ліміт відповідальності страховика) - 48 851, 12 грн. = 1 148,88 грн.), а з відповідача ОСОБА_2 - різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 51 700, 03 грн. (101 700,03 грн. - 50 000 грн. = 51 700,03 грн.), вартість проведення автотоварозновчої експертизи у розмірі 3 500 грн та моральну шкоду у розмірі 75 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 1 700,03 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» майнову шкоду у розмірі 1 148,88 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 14 травня 2019 року, відповідно до якої вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд першої інстанції неправомірно залишив заяву про збільшення/зменшення позовних вимог без розгляду, подану 18 березня 2019 року, й ухвалив у справі оскаржуване рішення без врахування вказаної заяви, оскільки апелянту не було відомо про те, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року було призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, вважає, що судом першої інстанції не було в повній мірі враховано роз`яснення, викладені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме не враховано тривалість душевних страждань та вік позивача, що вплинуло на заниження розміру відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року та протокольну ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з урахування вимог, викладених в заяві про збільшення/зменшення позовних вимог від 15 березня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо оскарження протокольної ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року повернуто скаржнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладені норми процесуального законодавства, а також виходячи із того, що матеріали справи не містять обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону в повному обсязі виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2016 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано водія ОСОБА_2 Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАС «Оранта», ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить - 100 000 грн, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Апеляційний суд частково погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Разом з тим, відповідно до положень п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із положенням ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вказаний закон також роз`яснює, що саме відноситься до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, а саме: шкода, яка пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілої особи страховиком, якщо цивільно-правову відповідальність винної особи у дорожньо-транспортній пригоді було застраховано у передбаченому законом порядку.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, 19 листопада 2016 року о 14 год. 40 хв. по вул. Харченка, 31 у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «LDV Convoy», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та автомобіля «Hyundai І30», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 Власником автомобіля «Hyundai І30», державний номерний знак НОМЕР_2 , являється ОСОБА_1 (а. с. 6- 8).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «LDV Convoy», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». Ліміт відповідальності за полісом становить 100 000 грн., франшиза - 0,00 грн., строк дії полісу №АІ/9290567 з 23 квітня 2016 року по 22 квітня 2017 року, страхувальник ОСОБА_5 є власником автомобіля «LDV Convoy», д.н.з. НОМЕР_1 . (а.с. 8, 50, т.1).

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. (а. с. 6, т.1).

Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року набрала законної сили 03 січня 2017 року (а.с.6, т.1).

За нормою ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Hyundai І30», державний номерний знак НОМЕР_2 , завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

В подальшому, ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була прийнята страховою компанією.

ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», на підставі огляду транспортного засобу від 24 листопада 2016 року та додаткового огляду транспортного засобу від 12 грудня 2016 року, було проведено Дослідження №АА4847КО-24.01/5дод від 24 січня 2017 року, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Hyundai І30», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 48 851,12 грн. Коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу відповідно до вказаного дослідження становить 0,60. (а.с. 51-55.т.1).

Відповідно до копії заяви на видачу готівки №6 від 15 березня 2017 року, ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 48 851,12 грн (а.с.18,т.1).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції країни та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24 листопада 2003 року.

Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24 листопада 2003 року № 142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу.

Як вбачається із висновку експерта № ЕС-1707-2-1061.18 складеного 09 серпня 2018 року судовим експертом Судової незалежної експертизи України вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai І30», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 19 листопада 2016 року станом на дату ДТП становить - 221 743, 22 грн.; коефіцієнт фізичного зносу станом на 19 листопада 2016 року становить 0,61 або 61 %; вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу станом на дату ДТП становить - 101 700,03 грн; вартість матеріального збитку станом на 19 листопада 2016 року становить - 101 700,03 грн (а.с.116-125, т.1).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 було застраховано в ПАТ «НАСК «Оранта», де об`єктом страхування витупає автомобіль «LDV Convoy», державний номерний знак НОМЕР_1 , а ліміт відповідальності встановлено в межах 100 000 грн за шкоду, завдану майну потерпілої особи, то суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позивач у справі ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, завданої її майну у розмірі 101 700,03 грн, зокрема ОСОБА_1 має право на відшкодування 100 000 грн за рахунок коштів страхової компанії, та решти суми за рахунок коштів особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді.

Проте, суд першої інстанції неправомірно залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , щодо зменшення/збільшення розміру позовних вимог, оскільки відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме конверта із вкладенням та рекомендованим повідомленням ОСОБА_1 не була повідомлена про судове засідання, яке було призначено на 29 січня 2019 року на 14 год. 00 хв. (а.с.188-189, т.1). Вказане судове засідання було відкладено на 21 березня 2019 року на 11 год. 00 хв., що підтверджується журналом судового засідання від 29 січня 2019 року (а.с.190-191, т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що позов був поданий до суду у червні 2017 року . Ухвалою Дарницького районного суду від 07 серпня 2017 року провадження у вказаній справі було відкрито 07 серпня 2017 року та призначено судовий розгляд по суті на 11 жовтня 2017 року. Таким чином підготовче засідання у вказаній справі не проводилося у зв`язку з відсутністю вказаної норми ЦПК України на той час.

Із протоколу судового засідання від 21 березня 2019 року вбачається, що перше судове засідання у вказаній справі щодо розгляду позову по суті відбулося 21 березня 2019 року (з врахуванням того, що склад суду у вказаній справі змінювався). Саме до початку вказаного судового засідання 18 березня 2019троку представником позивача у була подана позовна заява про зменшення/збільшення позовних вимог.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 не знала про призначення вказаної справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 29 січня 2019 року на 14 год. 00 хв., а тому суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення мав врахувати подану нею заяву про зменшення/збільшення позовних вимог.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), та 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 75 000 грн апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 позивачу було завдано душевні страждання, зумовлені пошкодженням цінного майна, що викликало істотні зміни у звичному способі її життя, оскільки вона змушена була витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії, адвоката та до суду, щоб довести порушення своїх прав. Таким чином, сума моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1 становить 3 000 грн.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про зменшення/збільшення позовних вимог та ухвалення судового рішення без їх врахування, а тому вважає за необхідне скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року та постановити нове судове рішення. А саме, враховуючи, що власник колісного транспортного засобу LDV CONVOY д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 . згідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»застрахував цивільну-правову відповідальність як власник джерела підвищеної небезпеки у ПАТ НАСК «ОРАНТА» згідно до полісу № АІ/9290567 від 20 квітня 2016 року і вказаним поліс визначено ліміт відповідальності 100000 грн, тому розмір спричиненої шкоди в межах вказаного полісу 51 148,88 грн(100000 -48851,12) підлягає стягненню з відповідача НАСК «ОРАНТА» на користь позивачки, а сума що перевищує вказаний ліміт 1700,03 грн. (101700,03 - 100000) із винної особи - ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 .

Крім того відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 звертаючись до суду із вказаним позовом до суду першої інстанції сплатила 2146,67 грн, із яких 1506,67 грн за вимогу майнового характеру та 640 грн немайнову вимогу, а також сплатила та 1969,50 грн. при подачі апеляційної скарги на судове рішення, а всього понесла витрати в розмірі 4116,17 грн.

З врахуванням того, що суд апеляційної інстанції визнав позов обґрунтованим лише частково, а саме в розмірі 52848,91 грн на відшкодування матеріальної шкоди, та 3000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди, то пропорційно підлягають стягненню і витрати по сплаті судового збору з врахуванням вимог Закону України « Про судовий збір» розмірі 640 грн., за подачу позову до суду та 960 грн, за апеляційне оскарження, а разом 1600 грн.

Також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки витрати в розмірі 3500 грн. понесені позивачкою по оплаті послуг авто товарознавчого дослідження, що підтверджується квитанцією ( а.с.162).

З врахуванням задоволення позову апеляційним судом у відповідності до ч.13 ст. 141 ЦПК України з відповідачів пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судові витрати.

Так, із Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1887,21 грн, а з ОСОБА_2 62, 79 грн.

Крім того із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню і витрати по сплаті судового збору за немайнову вимогу в розмірі 1600 грн ( 640 грн. за позов до суду першої інстанції та 960 грн. за подачу апеляційної скарги в частині немайнової вимоги).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 1700,03 грн на відшкодування майнової шкоди, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та 1662, 79 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (юридична адреса 02081, м.Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д ) на користь ОСОБА_1 51148,88 грн. як страхове відшкодування завданої матеріальної шкоди та 1887,21 грн витрат по сплаті судового збору .

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв