Дата документу 27.11.2019 Справа № 330/2674/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/2674/13 Головуючий у 1 інстанції: Бойчева Н.В.
провадження № 22-ц/807/2621/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С. Крилової О.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 січня 2014 року та ухвалу від 07 лютого 2014р. про його роз`яснення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на підставі будівельного паспорту, виданого Якимівським райвиконкомом 11.09.1991 року, належав незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , який він розпочав будувати на відведеній йому для цих цілей земельній ділянці для власних потреб. Готовність об`єкту станом на жовтень 2000 рік становила 53%. Його батько - відповідач ОСОБА_3 частково допомагав йому в будівництві будинку коштами та працею, але угоди про створення спільної власності між ними не було. Відповідач проживав у АДРЕСА_2 та був забезпечений житлом і не потребував іншого.

В 2000 році він - ОСОБА_2 розлучився зі своєю дружиною ОСОБА_4 , та вони стали проживати окремо. З огляду на таке становище в сім`ї його батько - ОСОБА_3 почав психологічно тиснути на нього, вимагаючи укладання договору дарування будинку на його користь з метою недопущення його поділу чи стягнення грошової компенсації вартості частки дружиною позивача при розірванні шлюбу, запевняючи, що через відповідний проміжок часу поверне йому будинок шляхом зворотнього дарування. Він погодився, так як не бажав поділу майна з дружиною, але дарування батьку незакінченого будинку в такому разі носило лише формальний характер. 28.10.2000 року між ними був укладений нотаріально посвідчений договір дарування незакінченого будівництвом будинку готовністю АДРЕСА_1 .

Після цього він добудовував будинок за власні кошти та почав користуватися ним, не маючи жодних претензій від батька. Але власником будинку значився його батько, оскільки право власності на будинок було зареєстровано за ним. Також відповідачем була приватизована земельна ділянка площею 0,0898 га, на якій розташований будинок, у зв`язку з чим йому був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП 149531 від 16.12.2005р.

Таким чином, укладаючи договір дарування будинку, сторони не мали наміру створити відповідні правові наслідки, які обумовлюються цим правочином, і позивач продовжував будувати будинок та користуватися ним, а відповідач ніяких претензій та вимог щодо його права на будинок не мав. Тобто вважає, що сторони уклали фіктивний договір.

Через значний проміжок часу у ОСОБА_3 виникли серйозні проблеми, у зв`язку з чим останній спочатку відмовлявся укладати договір дарування позивачеві будинку, не пояснюючи причин, а в даний момент не може, хоча і не претендує на будинок та земельну ділянку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати договір дарування будинку по АДРЕСА_1 , укладений 28.10.2000 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 , який був посвідчений державним нотаріусом Якимівської нотаріальної контори Сірко І.С. ( реєстровий № 1384), недійсним в силу його фіктивності та визнати недійсним (скасувати) державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 14953 від 16.12.2005 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 09 січня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування будинку по АДРЕСА_1 , укладений 28.10.2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Якимівської нотаріальної контори, реєстровий № 1384.

Визнано недійсним (скасовано) державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 149531 від 16.12.2005 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2014р. задоволено заяву ОСОБА_2 щодо роз`яснення вказаного рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та ухвалою суду, ОСОБА_1 як особа, що не приймала участі у справі, на підставі ст. 352 ЦПК України подав апеляційну скаргу. В скарзі на рішення суду апелянт посилається на його незаконність та необгрунтованність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В скарзі на ухвалу про роз`яснення просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 .

В скарзі ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що 10.12.2014р. виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 44. Померлий ОСОБА_3 є його батьком, після смерті якого відкрилася спадщина, яку він прийняв за законом.

13 січня 2015 року була заведена спадкова справа приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Уколовим С.А., що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39347583 від 13 січня 2015 року.

Про оскаржувані рішення та ухвалу він дізнався при розгляді іншої справи, яка перебуває у провадженні Якимівського районного суду Запорізької області (№ 330/2379/18), за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права

власності на спадкове майно.

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 12 липня 2019р. відкрито апеляційне провадження за вказаними скаргами ОСОБА_1 ( а.с. 88, 89).

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 17 липня 2019р. апеляційні скарги призначені до розгляду (а.с. 96, 97).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач ОСОБА_2 зазначає, що апелянт не має права на оскарження судових рішень у цій справі, тому просить закрити апеляційне провадження, відкрите за його апеляційними скаргами.

Перевіривши, насамперед, підняте у відзиві питання щодо права ОСОБА_1 на оскарження рішення та ухвали суду першої інстанції у цій справі, колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Частина 3 вказаної норми визначає, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Апеляційну скаргу 26.06.2019р. подано ОСОБА_1 , який вказує, що є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 як його рідний син. Ним прийнято спадщину

13.01.2015р. А тому вважає, що до нього як спадкоємця першої черги перейшло право померлого на оскарження судових рішень, прийнятих у цій справі.

Проте колегія не погоджується з такими ствердженнями з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що спір у цій справі виник між сином ОСОБА_2 та його батьком ОСОБА_3 щодо фіктивності укладеного між ними 28.10.2000р. договору дарування недобудованого будинку та недійсності у зв`язк з цим подальшої приватизації відповідачем земельної ділянки під подарованим будинком. Підставами фіктивності позивач зазначав мету укладення договору дарування - позбавлення своєї дружини, шлюбні відносин з якою були припинені у той час, можливості здійснити його поділ.

Такий позов був поданий ОСОБА_2 до суду 08.10.2013р.

Відповідач ОСОБА_3 перебував на час розгляду справи у трудовій колонії № 55 м. Вільянська Запорізької області, адміністрації якої судом було доручено вручити йому позовну заяву та допитати по суті позовних вимог ( а.с. 28).

Начальником Софіївської виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області було виконано вимоги ухали суду та направлено відібрану у ОСОБА_3 заяву, у якій останній висловив своє відношення до пред`явленого до нього позову (а.с. 41, 42).

В заяві від 20.11.2013р. відповідач вказував, що причиною дарування йому позивачем недобудованого будинку було розлучення його сина ОСОБА_2 з дружиною, щоб їй не дістався будинок після розводу. Вказував, що він обіцяв сину в подальшому подарувати будинок назад ( а.с. 42).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 фактично визнав позов, тому суд задовольнив цей позов, а також за заявою позивача ухвалою від 07.02.2014р. роз`яснив

своє рішення в частині складових будівель і споруд, що входили до будинковолодіння.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але, визнавши позов, за життя не оскаржував вказані судові рішення. А отже не виникло такого права після смерті відповідача і у його спадкоємця - ОСОБА_1 , який не був стороною оспорюваного правочину та відношення станом на день ухвалення судом рішення від 09.01.2014р. ані до спірного будинку, ані до спірної земельної ділянки не мав.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Між тим, ОСОБА_3 було відомо про рішення суду від 09.01.2014р., яке було направлено до колонії, у якій відповідач відбував покарання, та отримане 15.01.2014р.

Проте відповідач у наданий для апеляційного оскарження строк рішення суду не оскаржив, а тому воно після спливу цього строку набрало законної сили. Отже, право на апеляційне оскарження рішення не входило до складу спадщини. А відтак, не виникло такого права і у спадкоємця ОСОБА_1 .

З вказаного вище аналізу вбачається, що права та інтереси ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням Якимівського районного суду від 09 січня 2014р. та ухвалою цього ж суду від 07 лютого 2014р. про роз`яснення цього рішення не порушуються.

Відповідно до вимог п. 3 стаття 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно з ч. 2 вказаної процесуальної норми, про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія закриває апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду від 09 січня 2014р. та ухвалою цього ж суду від 07 лютого 2014р. про роз`яснення цього рішення.

Керуючись ст.ст. 352, 362, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 січня 2014 року у цій справі та ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2014р. про роз`яснення рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 02 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: