печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7474/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року суддя Печерського районного суду м. Києва Бортницька В.В. з участю секретаря Орел А.О., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рудика Віталія Валерійовича, -

В С Т А Н О В И В :

17.09.2018 до провадження судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій він просить визнати бездіяльність державного виконавця Рудика В.В. щодо відмови у зверненні до органу опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Управління освіти Печерського району м. Києва, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України неправомірною. Також просить зобов`язати державного виконавця Рудика В.В. зробити запити (вимоги) до органу опіки та піклування Печерської районної адміністрації м. Києва, Управління освіти Печерського району м. Києва, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, щодо проживання та навчання трьох неповнолітніх внуків боржника ОСОБА_2

Стягувач та державний виконавець до судового засідання не прибули. Про день, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Враховуючи строки розгляду скарги визначені ст. 449 ЦПК України та положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України щодо наслідків неявки учасників виконавчого провадження, суд ухвалив проводити розгляд скарги у відсутність осіб, що не прибули.

Суд дослідивши скаргу та додані до неї документи приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що на виконанні у Печерському районному відділі ДВС ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Печерським районним судом м. Києва № 757/7474/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 1103034 грн.

Оскільки боржник ОСОБА_2 уникає виконання рішення суду та зареєстрував у належній йому квартирі АДРЕСА_1 трьох неповнолітніх онуків стягувач звернувся до державного виконавця Рудика В.В. із заявою щодо необхідності державному виконавцю звернутись до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Управління освіти Печерського району м. Києва, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України із запитами стосовно підтвердження обставин, що діти не проживають та не навчаються в Україні. Однак реагування на вказану заяву державним виконавцем не було.

Законом України № 2147-VIII внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492).

Відповідно до п. 11 ч. 1 Розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України 2147-VIII установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

За цих підстав розгляд скарги ОСОБА_1 підлягає в порядку визначеному редакцією ЦПК прийнятій Законом України № 2147-VIII.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно до ч. 1 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Згідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Вбачається, що запит державному виконавцю ОСОБА_3 скаржником подано 05.09.2018, скарга на дії державного виконавця подана ОСОБА_1 17.09.2018. Тобто виходячи із визначення строків виконавчого провадження, що зазначені в Законі України «Про виконавче провадження» розумний строк реагування на звернення ОСОБА_3 у державного виконавця не вичерпався.

Також слід звернути увагу, що ОСОБА_3 у скарзі посилається на відмову державного виконавця у задоволені його заяви. Проте, будь-яких доказів такої відмови скаржником не надано. Більше того, по тексту скарги ОСОБА_3 зазначає про подачу ним додаткових письмових доказів до початку розгляду скарги по суті. Скарга ОСОБА_3 перебуває у провадженні судді тривалий час, скаржник неодноразово, належним чином повідомлявся про день, час та місце судового розгляду, однак будь-яких письмових заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Ці обставини стверджують про відсутність доведення ОСОБА_3 обставин викладених в скарзі, зокрема, щодо відмови державного виконавця у задоволені заяви ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи докази надані ОСОБА_3 на підтвердження викладених в скарзі обставин, стверджувати про порушення його прав державним виконавцем під час виконавчого провадження з виконання судового рішення № 757/7474/13-ц не вбачається, відтак у задоволені скарги слід відмовити.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 353, 354, 355, 447, 448, 449, 451 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рудика Віталія Валерійовича- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Бортницька