Провадження № 2/734/12/19 Справа № 734/1262/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 січня 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської областї, в складі:

головуючого-судді Бараненко С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом про визнання заповіту недійснимдо ОСОБА_6 звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_5, мотивуючи позов тим, що 08.02.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулися до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, де дізналися про те, що їх чоловік і батько 25.07.2014 року вчинив заповіт на зовсім сторонню йому і нам особу ОСОБА_6. ОСОБА_6 зовсім молода людина, не повязана ні з ким родинними відносинами і скласти на нього заповіт у померлого не було підстав.

На час складання заповіту спадкодавець проживав в будинку в селі Булахів де і проживав на той час і проживає на даний час відповідач. Спадкодавець мав схильність до спиртних напоїв і до спілкування різного роду особами, чим і скористався відповідач, часто складав спадкодавцю компанію зі спиртними напоями. Під впливом зустрічей для вживання спиртних напоїв відповідач схилив спадкодавця до складання заповіту на його імя. Під цим впливом відповідач в той же день 25.07.2014 року використав ОСОБА_9 не тільки для складання заповіту, а й ще й для оформлення банківських операцій, з приводу чого позивачі зверталися до Козелецького ВП ГУ НП в Чернігівській області. Заява знаходиться в стадії перевірки.

Стаття 1257 ЦК України встановлює випадки та наслідки недійсності заповіту.

Заповіт, складений ОСОБА_9 є недійсним, оскільки він не відповідав його волі. Крім пристрасті до спиртних напоїв ОСОБА_9 мав інвалідність другої групи, знаходився на медичному обліку центральної поліклініки МВС України та знаходився на лікуванні в Козелецькій Центральній районній лікарні. ОСОБА_9 страждав психічними захворюваннями, мав хворобу Альцгеймера. В силу таких захворювань ОСОБА_9 не міг розумно оцінювати свої дії та розумно керувати ними.

Свідком неадекватної поведінки ОСОБА_9 був і відповідач, що і використав в своїх діях по шахрайському заволодінню майна спадкодавця.

Останні півтора року спадкодавець знаходився в тяжкому фізичному стані, тяжко хворів, тому позивачі вимушені були перевезти його на постійне місце проживання в місто Київ, де він і помер. Весь цей час в нього відчувалася підвищена тривожність, він був кимось заляканий. Швидше за все тривога та страх були повязані з поведінкою відповідача до нього.

Заповіт у спадкодавця відсутній, наявний лише один екземпляр у нотаріуса. ОСОБА_6 ніяким чином після заповіту спадкодавцем не цікавився. ОСОБА_6 позивачі ніколи не бачили і жодного спілкування з ним не мани, а також спадкодавець їм про ОСОБА_6 нічого не розповідав та в розмовах не згадував. Похованням спадкодавця займались позивачі та вони ж несли і всі витрати повязані з цим.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі.

Представник позивачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та до викладеного в позовній заяві додала, що позивачів здивувало те, що відповідач є сторонньою людиною для сімї, вони не повязані жодними стосунками, спадкодавець ніколи жодним чином не висловлювався, що існує заповіт. Він тяжко хворів і не міг адекватно сприймати обставини, що підтверджується і висновком судово-психіатричної експертизи. Відповідач скористався безпорадним станом спадкодавця і мав на меті заволодіти майном. Про особу відповідача позивачі дізнались тільки після звернення до нотаріуса для оформлення спадщини.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що ОСОБА_9 на обліку у лікаря-психатра не перебував, перед підписанням заповіту є висновок спеціаліста, що він повністю дієздатний, а тому як доказ, що він на час підписання заповіту був в неадекватному стані, не можна брати висновок судово-психіатричної експертизи.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 К М. в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяв та клопотань від неї на час розгляду справи не надходило.

Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі ввважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтями 1233 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом встановлено, що 25.07.2014 року ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 заповів усе своє майно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 Його заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 651 /а.с. 140 т.1/.

ОСОБА_9 помер 15 жовтня 2016 року /а.с. 10 т.1/.

Підставою позову про визнання заповіту, складеного ОСОБА_9 25.07.2014 року, недійсним, позивачі зокрема зазначили те, що спадкодавець на час підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок ряду хвороб та страждав психічними захворюваннями.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно з вищенаведеними розясненнями, наведеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 684 від 19.10.2018 року:

ОСОБА_10 на час складання заповіту (25.07.2014 року) страждав на органічне ураження головного мозку складного генезу (судинно-дисметаболічного) із недоумством (шифр по МКХ-10: F 02.8).

ОСОБА_11 на час складання заповіту (25.07.2014 р.) за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. /а.с. 43-45 т.2/.

Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами відповідно до правил ст. 89 та 110 ЦПК України, будь-які зовнішні обставини (пояснення сторін, тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, суд враховує, що вказаний висновок судово-психіатричної експертизи отриманий відповідно до процесуальних правил, є цілком зрозумілим, оцінений судом повно, всебічно та обєктивно і тому відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом.

Що стосується консультативного висновку психіатра Київської міської ПНД № 5 від 25.07.2014 року, згідно якого був оглянутий ОСОБА_9 і згідно якого останній під наглядом лікаря-психіатра не перебуває, на момент огляду гострих порушень у психічний сфері не виявлено, то даний висновок не може братись судом до уваги, як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ, так-як не зазначено на підставі чого було зроблено даний висновок, не зазначено які медичні документи досліджувались для встановлення психічного стану пацієнта, огляд був одноразовим, в ньому не описано психічний стан ОСОБА_9, адже у висновку зазначено, «на момент огляду гострих порушень у психічний сфері не виявлено», але з такого заключення слід розуміти, що певні порушення у психічний сфері у ОСОБА_9 на час огляду все-таки були, але вони були не гострими, як зазначено у висновку. Крім того у висновку не зазначено з якого приводу він оглядався та ким був доставлений до лікарні /а.с. 22 т.1/

З огляду на викладене, аналізуючи в сукупності вище викладене, суд остаточно приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати необхідно вирішити відповідно до ст.. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.. 225,1233,1235, 1257, ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати заповіт від 25.07.2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_8 від ОСОБА_9 на ОСОБА_6 недійсним.

Стягнути з ОСОБА_6, РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_3, судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. та витрати пов'язанні з проведенням судово психіатричної експертизи у розмірі 5629 (пять тисяч шістсот двадцять дев'ять) 50 грн. в рівних частинах.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Рішення в повному обсязі виготовлено 18 січня 2019 року.

Головуючий суддя С.М. Бараненко