Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 374/258/14-ц

провадження № 61-12029св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 04 липня 2016 року у складі судді Потапенко А. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Хвостика С. Г., Бойка В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до суду з даним позовом, в якому вказали, що 05 вересня 2011 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_3 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого було страхування транспортного засобу ЗАЗ 110217, номерний знак НОМЕР_1 .

30 квітня 2012 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою ВДАІ № 8999704 та постановою Ржищівського міського суду Київської області від 11 травня 2012 року дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення ОСОБА_1 п. п. 10.1, 12.1, пп. «в» п. 14.2 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до постанови Ржищівського міського суду Київської області від 11 травня 2012 року ОСОБА_1 також порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

08 травня 2012 рокуволоділець транспортного засобу ВАЗ 21093 ОСОБА_2 на підставі довіреності звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

20 вересня 2012 року ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь представника власника ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 в розмірі 14 676 грн 38 коп.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Провідна» 16 676 грн 38 коп. матеріальної шкоди в порядку регресу та вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення судів попередніх інстанцій

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 07 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від13 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року рішення Ржищівського міського суду Київської області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від13 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення попередніх інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що право на звернення з регресним позовом пов`язане саме з виплатою страхового відшкодування, а не з його отриманням. Суди дійшли передчасного висновку про те, що позивачем не надано належних доказів виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 , не перевірили доводів позову та апеляційної скарги щодо перерахування страховою компанією грошових коштів на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання страхових відшкодувань через систему «Приват Мані» (у тому числі ОСОБА_2 ).

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 04 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Провідна» 14 676 грн. 38 коп. матеріальної шкоди в порядку регресу та 214 гривень 37 копійок на відшкодування судового збору.

В решті позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 04 липня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в розмірі 14 676,38 грн. В іншій частині вимоги не доведені належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, просив скасувати рішення Ржищівського міського суду від 04 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не прийняли доводи відповідача про те, що позивач надав суду сфабриковані матеріали і неналежні докази про матеріальні збитки, які відповідають майже вартості автомобіля.

Інші учасники справи з запереченнями або відзивом звертались

Рух касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У лютому 2018 року матеріали цивільної справи № 374/258/14-ц надійшли до Верховного Суду.

06 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу ЗАЗ 110217, номерний знак НОМЕР_1 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_1 , застраховано в ПрАТ «СК «Провідна».

30 квітня 2012 року о 17 год. 50 хв. на дорозі Р-32 Кременець-Біла Церква-Ржищів сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок порушення правил обгону ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема автомобіль ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження: бокова ліва частина.

Постановами Ржищівського міського суду Київської області від 11 травня 2012 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КУпАП та частиною першою статті 130 КУпАП.

03 травня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою від № 1001/39/34409 про виплату страхового відшкодування.

За змістом заяви у пункті про порядок виплати міститься відмітка про виплату страхового відшкодування через систему «Приват-Мані» в ПАТ КБ «ПриватБанк» (система грошових переказів).

Страховим актом № 1 від 05 вересня 2012 року ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» затвердила розмір страхового відшкодування - 14 676,38 грн.

20 вересня 2012 року ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату приватних страхових відшкодувань на загальну суму 79 954,40 грн., у тому числі згідно відомості ОСОБА_2 у сумі 14 676,38 грн, шляхом безготівкового їх перерахування.

На підставі частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 38.1.1 «а» статі 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в розмірі 14 676,38 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду .

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Верховний Суд зазначив про те, що «відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов».

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 04 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук