П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року місто Київ

справа № 372/2951/15-ц

провадження №22-ц/824/1554/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Кравець В.А., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - Київська обласна державна адміністрація,

позивач - Державне підприємство «Київське лісове господарство»,

відповідач - Обухівська районна державна адміністрація Київської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2015 року, ухвалене у складі судді Проць Т.В.,

у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними розпорядження, рішення, визнання недійсним державного акту, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними розпорядження, рішення, визнання недійсним державного акту, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що в ході проведення перевірки було встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 23 червня 2003 року №333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському Держлісгоспу для ведення лісового господарства» передано, зокрема, Козинському лісництву у постійне користування 1155,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства, з них 492, 5 га на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району.

Відповідно до акту прийому-передачі вказане лісництво прийняло 351, 4 га земель лісового фонду на території Старобезрадичівської сільської ради.

Розпорядженням лісовпорядною організацією ВО «Укрдержліспроект» виготовлено планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які погоджено з органом контролю у сфері земельних ресурсів та передані для використання ДП «Київський лісгосп». У подальшому розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 12 березня 2007 року №152 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в межах території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0, 8170 га, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Останній видано державний акт на право власності на землю.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 23 серпня 2007 року №1054 змінено цільове призначення даної ділянки із земель особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва, у зв`язку з чим ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на землю з кадастровим номером :15:008:0035, серії ЯЕ №815537 від 30 вересня 2007 року.

У подальшому спірну земельну ділянку відчужено відповідачам, що призвело до вибуття з власності та користування держави в особі Київської обласної державної адміністрації та Державного підприємства «Київське лісове господарство» вказаних земельних ділянок.

Посилаючись на те, що земельна ділянка належить до земель лісового фонду, була незаконно передана у приватну власність, просили :визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 12 березня 2007 року № 152 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в межах території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області»; - визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 23 серпня 2007 року № 1054, яким змінено цільове призначення ОСОБА_5 із земель особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва; -визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :12:014:0031, серії ЯЖ № 036822 від 28 грудня 2007 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 ; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :12:014:0029, серії ЯЖ № 036825 від 28.12.07, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; -визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1999 га з кадастровим номером :12:014:0030 від 12 березня 2014 року індексний номер: 11554564; - визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,2170 га з кадастровим номером :12:014:0032 від 15 листопада 2013 року індексний номер: 8009283; - витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації та Державного підприємства «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1999 га з кадастровим номером :12:014:0030; - витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації та Державного підприємства «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2170 га з кадастровим номером :12:014:0032; -витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації та Державного підприємства «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2000 га з кадастровим номером :12:014:0031; - витребування на позивачів з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2000 га з кадастровим номером :12:014:0029.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 12 березня 2007 року № 152 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в межах території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області».

Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 23 серпня 2007 року № 1054, яким змінено цільове призначення ОСОБА_5 із земель особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :12:014:0031, серії ЯЖ № 036822 від 28 грудня 2007 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :12:014:0029, серії ЯЖ № 036825 від 28 грудня 2007 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1999 га з кадастровим номером :12:014:0030 від 12 березня 2014 року індексний номер: 11554564.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,2170 га з кадастровим номером :12:014:0032 від 15 листопада 2013 року індексний номер: 8009283.

Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації та ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1999 га з кадастровим номером :12:014:0030.

Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації та ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2170 га з кадастровим номером :12:014:0032.

Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації та ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :12:014:0031.

Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації та ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :12:014:0029.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Зазначає, що вона набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди, яка не суперечить чинному законодавству. Перебіг позовної давності розпочався у 2007 році, проте з позовом прокурор звернувся лише в 2015 році, тобто з пропуском строку позовної давності. Їй не було відомо про наявність спору, не було залучено до розгляду справи та позбавлено можливості вчиняти процесуальні дії відповідно до чинного законодавства, у тому числі щодо пред`явлення вимог про застосування судом позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник прокурора Київської області просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та в силі рішення Обухівського районного суду від 21 серпня 2015 року. Зокрема, посилається на те, що позовну заяву подано в межах 3-х річного строку позовної давності, пред`явлення позовної заяви прокуратурою не можна розцінювати як непропорційне втручання в право власності особи на мирне володіння майном, яке вибуло поза волею його дійсного власника, а тому відповідно доводи ОСОБА_4 про порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини є безпідставними та немотивованими. Доводи ОСОБА_4 щодо презумпції дійсності правочину з урахуванням набуття нею права власності на земельну ділянку на підставі договору дарування від 18 липня 2012 року не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки земельна ділянка, право власності на яку набула апелянт на підставі договору, відноситься до земель лісогосподарського призначення, які перебувають у державній власності і не підлягають передачі у приватну власність.

В судове засідання не з`явилися представники Київської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Київське лісове господарство», Обухівської районної державної адміністрації Київської області, а також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Обухівська районна державна адміністрація направила до суду клопотання про розгляд справи у відсутність її представника. Повідомлення ДП «Київське лісове господарство», ОСОБА_1 , ОСОБА_5 підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення ( т.2 а.с.167, 168, 173), ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 повідомлені шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України ( а.с.162, 163), останні про причину неявки в судове засідання не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу в їх відсутність відповідно до вимог ст.128, ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача - Слабковська О.О . проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 23 червня 2003 року № 333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському Держлісгоспу для ведення лісового господарства» Козинському лісництву передано у постійне користування 1155,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства, з них 492,5 га на території Старобезраличівської сільської ради Обухівського району.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 12 березня 2007 року № 152 «Про затвердження проекту із змелеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в межах території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність останній земельної ділянки площею 0,8170 га, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району для ведення особистого селянського господарства, про що останній видано державний акт на право власності на землю.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 23 серпня 2007 року № 1054 змінено цільове призначення даної земельної ділянки із земель особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва, відповідачу видано державний акт на право власності на землю з кадастровим номером :15:008:0035, серії ЯЕ № 815537 від 30 вересня 2007 року.

На підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 8 жовтня 2007 року за № 13062 (25/100), № 13061 (26/100), № 13051 (25/100), № 13055 (25/ 100 ) ОСОБА_5 відчужила у відповідних частинах земельні ділянки на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , які отримали державні акти на право власності на землю серії ЯЖ № 036824 від 28 грудня 2007 року, серії ЯЖ № 036822 від 28 грудня 2007 року, серії ЯЖ № 036825 від 28 грудня 2007 року відповідно.

ОСОБА_6 відчужив частину належної йому на праві власності земельної ділянки площею 0,1999 га на користь ОСОБА_9 , який в свою чергу на підставі договору дарування від 12 березня 2014 року № 205 відчужив її на користь ОСОБА_3 , про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до договору дарування від 18 липня 2012 року № 640 ОСОБА_6 відчужив іншу частину земельної ділянки площею 0,2170 га на користь ОСОБА_4 , про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З листа ДП «Київське лісове господарство» № 02-91 від 6 лютого 2015 року, викопіювання з планшету матеріалів лісовпорядкування 2003 року, з фрагменту кадастрової карти України з нанесеними межами Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство» (наданими ДП «Укрдержліспроект»), проекту формування та встановлення меж Старобезрадичівської сільської ради вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство».

З листа Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 12 травня 2015 року № 02-1-09/1172 вбачається, що за документами та матеріалами, наданими управлінням Держкомзему в Обухівському районі, даними Геодезичної інформаційної системи управління, матеріалами ДП «Київліс» встановлено, що спірні земельні ділянки ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (громадяни, які придбали на підставі договорів купівлі-продажу спірні земельні ділянки у ОСОБА_5 ) накладаються на землі лісового фонду ( квартал 111 Козинського лісництва, виділ 9).

ДП «Київське лісове господарство» погодження про можливість вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення загальною площею 0,8170 га в кварталі 111 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство» Манаєнковій К.В. не надавалось.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, а ДП «Київське лісове господарство»» погодження про можливість вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення не надавало, тому розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 152 від 12 березня 2007 року та № 1054 від 23 серпня 2007 року, як такі, що прийняті всупереч ст..19 Конституції України, ст..ст.20, 21, 55, 56, 84, 116, 149 ЗК України підлягають визнанню недійсними. Державні акти та свідоцтва про право власності на спірні земельні ділянки загальною площею 0,8170 га видані на ім`я відповідачів також підлягають визнанню недійсними, оскільки порушують право власності держави на землю та право користування держави землею. Для відновлення становища, що існувало до порушення, земельні ділянки підлягають витребуванню на користь держави.

Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та законними, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на їх правильність.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою ст.2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст.ст.167, 170 цього Кодексу набуває і здійсню цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ч.2 ст.3 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час звернення прокурора з позовом, у випадках встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 ст121 Конституції України у редакції на час пред`явлення позову покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарні, гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах ( ч.2 ст.1 ЛК України)

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема лісів, регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу ( ч.2 ст.3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (п. «е» ч.1 ст.19 ЗК України).

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (ст.63 ЛК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайнятті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст.5 ЛК України).

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб ( п. «б» ч.1 ст.164 ЗК України).

Статтею 6 ЛК України визначено, що всі ліси в Україні власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх у порядку, визначеному земельним та цим кодексами, а ч.1 ст.57 цього Кодексу визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у власність громадян законодавство не містить

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За інформацією ДП «Київське лісове господарство», Державної інспекції сільського господарства в Київський області та відповідно до планово-картографічних матеріалів на момент прийняття рішення про передачу у власність ОСОБА_5 спірна земельна ділянка відносилася до лісового фонду та перебувала у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» у кварталі № 111 Козинського лісництва, виділ 9.

ДП «Київське лісове господарство» погодження про можливість вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення загальною площею 0,8170 га в кварталі 111 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство» Манаєнковій К.В. не надавалось.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що прокурором доведено незаконність рішення Обухівського районної державної адміністрації Київської області від 12 березня 2007 року № 152 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,8170 га, та від 23 серпня 2007 року № 1054, яким змінено цільове призначення земельної ділянки із земель особистого селянського господарства на землі для ведення садівництва.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що апелянт є добросовісним набувачем, а тому у неї не може бути витребувана земельна ділянка, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки судом установлено, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, мала лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача ДП «Київське лісове господарство» у встановленому порядку повноважним органом не вилучалась, а зміна її цільового призначення у передбаченому законом порядку не здійснювалась, що в свою чергу дає підстави для висновку, держава як власник волю на відчуження спірної земельної ділянки не виявляла.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не дала право його відчужувати. Власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, з огляду на встановлені обставини та надані докази суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для витребування у ОСОБА_4 земельної ділянки. При цьому не має значення скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача - ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що апелянт не була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, а отже була позбавлена можливості подати заяву про застосування о вимог прокурора позовної давності, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 про дату та час судового засідання, призначеного на 21 серпня 2015 року була повідомлена шляхом розміщення оголошення у газеті «Урядовий кур`єр» (випуск № 148 (5522) від 14 серпня 2015 року) (а.с.109-110).

Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Судове повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка- повідомлення - завчасно ( ч.4 ст.74 ЦПК України).

Згідно із ч.10 ст.74 ЦПК України друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 41-р «про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи» друкованим засобом масової інформації визначено газету «Урядовий кур`єр».

Отже, зважаючи на вимоги цивільного процесуального закону, суд першої інстанції вжив всіх відповідних заходів для повідомлення ОСОБА_4 про час і місце розгляду справи, розмістивши в газеті «Урядовий кур`єр» оголошення за три дні до судового засідання. Таким чином, ОСОБА_4 була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Що пропуску строків позовної давності колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст..257 ЦК України).

При цьому відповідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно з ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою о винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмовив позові.

Виходячи зі змісту ст.ст.256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, права якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на положення ст261 ЦК України, ст.45 ЦПК України, 2004 року, суд повинен з`ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, ДП «Київське лісове господарство». Це право пов`язане з моментом, коли саме повноважному органу, а саме Київській обласній державній адміністрації, ДП «Київське лісове господарство», право яких порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.

Вказана позиція узгоджується із висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц.

Прокурором були заявлені вимоги до п`яти відповідачів: Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові .

Для цілей застосування ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами у цивільному процесі є такі його учасники як позивач і відповідач ( ч.1 ст.30 ЦПК України 2004 року); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально - правова вимога позивача.

З огляду на це, у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 набула право власності на частину спірної земельної ділянки площею 0,2170 га 18 липня 2012 року, а прокурор в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, ДП «Київське лісове господарство» до суду звернувся 10 липня 2015 року, тобто в межах трирічного строку, підстав уважати, що позовна давність спливла немає.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними, оскільки пред`явлення позовної заяви прокурором не можна розцінювати як непропорційне втручання в право власності особи на мирне володіння майном, яке вибуло поза волею його дійсного власника.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2015 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 2 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: В.А.Кравець

А.М. Стрижеус