Справа № 152/1527/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 січня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Одудовського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду і інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 з указаною позовною заявою.

Зазначила, що 07 вересня 2017 року помер ОСОБА_5, який по день смерті проживав без реєстрації в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, вул. Польова, 10.

При житті, ОСОБА_5 рішенням № 296 від 21 жовтня 2015 року 36 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1 га ріллі, для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту із земель запасу на території с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області у власність.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом є його син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який спадщину прийняв відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

З метою оформлення спадкових прав законним представником ОСОБА_2 ОСОБА_1 до нотаріальної контори подано документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину останнім відмовлено, оскільки позивачем на надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку, про що винесено відповідну постанову.

З огляду на викладене, позивач просить визнати за ОСОБА_2 право на завершення приватизації земельної ділянки, площею 1 га, що знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, право на яку отримав ОСОБА_5, на підставі рішення № 296 від 21 жовтня 2015 року 36 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, виготовлення технічної документації та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, який помер 07 вересня 2017 року.

У судове засідання позивач не з?явилась, однак 16 січня 2019 року на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с. 37).

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак від сільського голови ОСОБА_6 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 30).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

07 вересня 2017 року в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_7 ІАМ № 297124 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається, зокрема, з права на земельну ділянку, виділену як учаснику антитерористичних операцій, загальною площею 1 га ріллі із земель запасу, які знаходяться на території ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується рішенням № 296 36 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 21 жовтня 2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с. 12).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом є ОСОБА_2Я, як син спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 204161 (а.с. 13).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1 га, яка знаходяться на території ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_2 відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову за № 593/02-31 від 20 березня 2016 року (а.с. 15).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою ст. 1273 цього Кодексу.

Таким чином, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що ОСОБА_2 дійсно є спадкоємцем померлого ОСОБА_5, і вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час смерті останнього ОСОБА_2 був малолітнім.

Водночас, оформити в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, площею 1 га, розташовану на території ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області не має змоги, оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ на вище зазначену земельну ділянку.

ОСОБА_3 сільською радою не продовжено процедуру приватизації земельної ділянки, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5, оскільки відповідно до норм діючого на сьогодні цивільного та земельного законодавства це не входить до компетенції органу місцевого самоврядування, про що сільською радою надано відповідь № 02-13-112 від 16 липня 2018 року (а.с. 17).

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.

Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до роз?яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК.

Отже, оскільки у даному випадку, спадкодавець розпочав процедуру приватизації про що свідчить відповідне рішення ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області, однак її не закінчив у звязку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації зазначеної вище земельної ділянки та одержання правовстановлюючого документу на право власності на неї.

В силу ст. 116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст. 126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

За частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно з правовою позицією, викладеною у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі.

Тому, керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право на завершення приватизації земельної ділянки з виготовленням технічної документації і одержанням свідоцтва про право власності на земельну ділянку, площею 1 га ріллі, надану спадкодавцю ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства у межах населеного пункту із земель запасу на території ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області на підставі рішення № 296 від 21 жовтня 2015 року 36 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території ОСОБА_3 сільської ради Шаргородського району Вінницької області», в порядку спадкування за законом після смерті 07 вересня 2017 року ОСОБА_5.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський