Дата документу 03.12.2019 Справа № 335/845/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3676/19 Головуючий у 1-й інстанції: Апаллонова Ю.В.
Є.У.№ 335/845/14 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про примусове виселення із житлового приміщення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про примусове виселення із житлового приміщення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у листопаді 2012 року за договором факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним і іпотечним договорами від 11.01.2008 № 0703/0108/71-367, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 , за якими останньому було надано кредит у сумі 66 200 доларів США з виплатою 12,5 % річних і строком повернення кредиту і відсотків до 11.01.2038 року. Кредитні зобов`язання боржника забезпечені іпотекою квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку із порушенням позичальником умов кредитного договору і виникненням заборгованості за щомісячними платежами судовим рішенням від 11.10.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його з прилюдних торгів. 01.11.2013 року на виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист, 03.12.2013 відповідачам було направлено письмову вимогу про добровільне виселення, яка останніми не виконана.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд на підставі ст.109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку» виселити відповідачів із спірної квартири без надання іншого житла.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2014 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в рівних частках витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

23 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вона не була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим була позбавлена права бути присутньою під час розгляду справи та надати свої пояснення по справі.

Ухвалою Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначала, що не була належним чином повідомлена про час і місце розгляд справи, оскільки всі повістки про її виклик у судові засідання повернулися не врученими адресатові за закінченням строку зберігання. Вважає, що позивач не набув права вимоги за іпотечним договором, а тому не вправі порушувати питання про виселення відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи зазначають», що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Факт набуття права вимоги за кредитним і іпотечним договорами підтверджується належними і допустимими доказами, у тому числі і судовим рішенням по спору між тими ж сторонами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника ОСОБА_2 адвоката Мухіної Л.С., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції із посиланням на ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України обґрунтовано виходив із того, що квартира, в якій проживають відповідачі, є предметом іпотеки, придбана на кредитні кошти, судовим рішенням у іншій справі за невиконання позичальником умов кредитного договору звернуто стягнення на предмет іпотеки, досудову вимогу про виселення у добровільному порядку відповідачі не виконали.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються із вимогами закону.

Встановлено, що 11.01.2008 ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_4 уклали Кредитний договір № 0703/0108/71-367, за умовами якого останньому було надано кредит у сумі 66 200 доларів США з виплатою 12,5 % річних зі строком повернення до 11.01.2038 року (а.с.7-10)

Того ж дня за кредитні кошти ОСОБА_4 було придбано спірну квартиру і передано в іпотеку на забезпечення кредитних зобов`язань (а.с. 16-21).

У листопаді 2012 року за договором факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за вищевказаним кредитним і іпотечним договорами (а.с.42-60).

У зв`язку із порушенням позичальником умов кредитного договору ТОВ «Кредитні ініціативи» реалізувало своє право, передбачене ст.1050 ч.2, ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», та звернулося до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, загальний розмір якої станом на 01.07.2013 склав 1 049 324 грн. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2013 року, яке набуло законної сили 22.10.2013 року, позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с.23-25). Рішення набуло законної сили, в апеляційному порядку боржником не оскаржувалося.

Зазначеним судовим рішенням встановлені як факт набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним і іпотечним договорами, укладеними з ОСОБА_4 , третьою особою у справі, так і наявність кредитної заборгованості та обґрунтованість застосування кредитором наслідків порушення зобов`язань, передбачених ст.33 Закону України «Про іпотеку».

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність факту набуття позивачем права вимоги є неспроможними, оскільки спростовуються судовим рішенням, якими задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не приймала участі у розгляді справи про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому судове рішення не має для неї преюдиційного значення, є неспроможними.

За положенням ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у цивільній справі, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на те, що учасниками справи про звернення стягнення на предмет іпотеки були і позивач ТОВ «Кредитні ініціативи», і боржник ОСОБА_4 , залучений до участі у справі як третя особа, тобто особи, щодо яких судовим рішенням встановлено факт набуття новим кредитором права вимоги, ці обставини у відповідності до ч.4 ст.81 ЦПК України не доказуються при розгляді вимог про застосування наслідків звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї від 18.03.2013 № 23, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.22).

На виконання вимог ст. 109 ЖК, ст.40 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель 03.12.2013 направив відповідачам письмову вимогу про добровільне виселення із квартири, на яку звернуто стягнення судовим рішенням, яка була отримана особисто під підпис ОСОБА_1 , ОСОБА_2 12.12.2013 року, про що свідчить підпис на поштовому повідомленні про вручення (а.с.34-41).

Проте станом на дату звернення до суду з позовом 27.01.2014 року відповідачі не звільнили приміщення у добровільному порядку.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 40 Закону № 898-IV передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР.

За загальним правилом, визначеним частиною другою статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення.

Прикінцевими положеннями Закону № 898-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема, текст статті 109 викладено у новій редакції, та в частині другій цієї статті як виключення спростовано вищезазначене загальне правило для громадян, яких виселяють при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічні норми містяться в частині третій статті 109 ЖК УРСР.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Верховний Суд України у своїх постановах від 21 жовтня 2015 року (провадження № 6-1484цс15) та 22 червня 2016 року (провадження № 6-197цс16) висловив правовий висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Як було встановлено, спірне житлове приміщення у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана саме за рахунок кредиту, який був наданий ОСОБА_4 . ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого в подальшому стало ТОВ «Кредитні ініціативи», тому у суду першої інстанції були всі наявні підстави для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що договір іпотеки, після укладання договору факторингу 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», не був засвідчений нотаріально, тому у суду не було підстав для задоволення позову, є не спроможними.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

При цьому, відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», судом недійсним не визнаний, а отже діє презумпція правомірності правочинів.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Разом з тим, за положенням 4.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-кого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скарг такою підставою.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження факту належного повідомлення відповідачів про час і місце розгляду справи, оскільки повістки про їх виклик у судове засідання повернулися до суду першої інстанції за закінченням строку зберігання. Відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу, у тому числі, необізнаністю про час і місце розгляду справи, не отриманням повістки про виклик до суду.

Вказана обставина за положенням ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового - про задоволення позову.

Понесені ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають, оскільки за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції задоволені позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи».

Керуючись ст. ст.374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2014 року у цій справі скасувати і ухвалити нове, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи задовольнити, виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» компенсацію витрат зі сплати судового збору у суді першої інстанції у розмірі по 121, 80 грн. з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: