Справа № 583/3497/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

за участю секретаря Верби Н.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного сільськогосподарського підприємства «Ташань» (Україна, Сумська область, Охтирський район, с. Олениське, вул. Хліборобська, 9), третя особа: реєстраційна служба виконавчого комітету Охтирської міської ради (Україна, Сумська область, м. Охтирка, вул. Чкалова, 27-а) про визнання договору оренди землі недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2018 відкрито провадження у даній справі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,7758 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області. Під час збору документів, необхідних для укладення договору оренди вказаної земельної ділянки, вона дізналася, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис від 05.05.2015 про реєстрацію договору оренди на дану земельну ділянку, укладеного від її імені з відповідачем, який вона не укладала та не підписувала. В зв`язку з цим просить визнати недійсним договір оренди землі від 25.01.2015 №9 про передачу в оренду ПСП «Ташань» земельної ділянки площею 3,7758 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області 05.05.2015, номер запису про інше речове право №9559734.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ПСП «Ташань» позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними. Так, ПСП «Ташань» дійсно уклало договір оренди земельної ділянки №9 від 25.01.2015, зареєстрований 05.05.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, строком на 10 років. При підготовці укладення договору оренди земельної ділянки уповноважена особа підприємства в конторі ПСП «Ташань» заповнила бланк договору оренди землі №9 від 25.01.2015 і через матір позивача, ОСОБА_4 агроном підприємства ОСОБА_5 передав позивачу договір для підписання. Через декілька днів ОСОБА_4 принесла ОСОБА_5 уже підписаний позивачем договір оренди та запевнила про те, що це саме ОСОБА_1 підписала цей договір оренди. Так як у ОСОБА_5 не було підстав не довіряти ОСОБА_4 , він за письмовим дорученням Пічкобій С.І., посвідченим Чупахівською селищною радою, здав договір оренди землі на реєстрацію. Вказано, що ПСП «Ташань» не було допущено будь-яких порушень чинного законодавства при укладенні та підписанні спірного договору, а тому вважає, що відсутні будь-які підстави для визнання недійсним даного договору. Крім того, позивач особисто отримувала орендну плату за цим договором у 2015-2017 роках, що спростовує її твердження про те, що їй не було відомо про укладення договору оренди землі №9 від 25.01.2015.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, та просили задовольнити. При цьому позивач пояснила, що вона зверталася до ПСП «Ташань», щоб забрати землю, однак їй повідомили, що є укладений договір, хоча вона цей договір не підписувала. Зазначила, що умови спірного договору виконувалися, в 2016-2018 роках вона отримувала орендну плату готівкою, зерном пшениці, кукурудзи, однак вона не мала намір укладати цей договір, спірний договір підписала її мати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог з визначених у відзиві на позовну заяву підстав та просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, заявив про застосування наслідків спливу позовної давності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, правом на подання пояснень не скористався.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він працює головним агрономом ПСП «Ташань». У 2015 році він був уповноваженою особою по підприємству, представляв інтереси громадян, ОСОБА_1 дала доручення на розроблення технічної документації. Возили договори оренди людям підписувати. Договорів було багато, подробиць, в тому числі хто і коли підписував, він не пам`ятає. Швидше за все, спірний договір надали ОСОБА_4 , щоб його підписала ОСОБА_1 Вважали, що договір підписала ОСОБА_1 Зазначив, що умови спірного договору виконувалися, з 2015 року позивач отримувала орендну плату.

Свідок ОСОБА_4 , яка доводиться матір`ю позивачу, суду пояснила, що у 2015 році проживали однією сім`єю з позивачем, оскільки ОСОБА_1 була на виїзді, вона розписалася у договорі оренди землі за доньку, так як вважала, що має право за неї підписуватися. Вона повідомляла дочку, що підписала договір, через кілька днів після його підписання. Орендну плату по спірному договору отримували, довіреність на підписання договору дочка не давала.

Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення учасників справи, покази свідків, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,04 га в межах згідно з планом (3,78 га рілля, 0,26 га сіножаті), яка розташована на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області, кадастровий номер НОМЕР_1 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IІ НОМЕР_2 , кадастровим планом земельної ділянки (а.с. 8, 14).

Відповідно до договору оренди землі від 25.01.2015, укладеного від імені ОСОБА_1 , який 05.05.2015 був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису №9559734, ПСП «Ташань» надано в оренду земельну ділянку площею 3,78 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , строком на 10 років (а.с. 9-10).

Згідно акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 25.01.2015 та акту приймання-передачі земельної ділянки (без зазначення дати), були визначені межі земельної ділянки з кадастровим номером 010011570, що розташована на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області і належать позивачеві, та проведена передача в оренду земельної ділянки площею 3,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 10 років (а.с. 12-13).

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Ухвалою суду від 04.06.2019 по справі була призначена судова почеркознавча експертиза.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №1260/1261 від 01.08.2019 підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі від 25.01.2015 в графі «Підписи сторін», в рядку «Орендодавець ______ (підпис) ОСОБА_1 (рукописний запис)», в матеріалах справи №03,3-17 том №1 РНОН03 від 05.05.2015, а.9, звор., - виконаний за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що спірний договір ОСОБА_1 не підписувала, тобто відсутні докази її волевиявлення на укладення договору, наявні правові підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 25.01.2015.

Вирішуючи питання щодо строків позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача в судових дебатах, суд виходить з наступного.

За статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 260 ЦК України передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому, позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права раніше, а відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

В судовому засіданні 04.09.2019 як свідок ОСОБА_4 (10.27 год.), так і сама ОСОБА_1 (10.30 год.) зазначили, що про підписання спірного договору ОСОБА_4 остання повідомила позивача через кілька днів після його підписання, тобто в кінці січня 2015 року.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 отримувала плату за користування земельною ділянкою від орендаря, який з 2015 року користується земельною ділянкою, що позивачем не заперечувалося та не спростовувалося. Тобто з 2015 року передбачені оспорюваним договором зобов`язання виконувалися обома сторонами.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власниками забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Виходячи із наведених норм законодавства, власник земельної ділянки, одержуючи протягом тривалого часу орендну плату за користування нею орендарем, має за умови належної поведінки, можливість знати про факт існування та умови договору, на підставі якого приймає виконання зобов`язання від іншої сторони.

Статтею 3 ЦК України однією із основних засад цивільного законодавства визначено добросовісність.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 через кілька днів після підписання (25.01.2015) спірного договору оренди землі її матір`ю ОСОБА_4 була обізнана про його існування та фактично виконувала його протягом чотирьох років.

Отже, оспорювання договору оренди земельної ділянки орендодавцем суперечить його попередній поведінці (отримання плати за користування земельною ділянкою протягом тривалого часу).

З огляду на викладене та враховуючи, що про існування спірного договору позивач довідалася в кінці січня 2015 року, а з позовною заявою про визнання недійсним договору недійсним звернулася в кінці серпня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

В зв`язку з відсутністю підстав для задоволення заявлених вимог відсутні підстави для відшкодування судових витрат, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 203, 207, 215, 256, 257, 260, 261, 267, 319, 626 ЦК України, ст. 125 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі відмовити в зв`язку зі спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 06 вересня 2019 року.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області В.М. Ільченко