ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/11447/14-ц

провадження № 22-ц/4809/1199/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Голованя А. М., Кіселика С. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

державний виконавець - Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ, правонаступником якого є Фортечний відділ державної виконавчої служби м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2015 року у складі головуючого - судді Плохотніченко Л. І.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року старший державний виконавець Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ Коваленко Т. В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, та доручення виконання заходу тимчасового обмеження боржника Державній прикордонній службі України.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Кіровському ВДВС Кіровоградського МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4367 від 30.09.1999 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з обмеження ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку.

Боржник ухиляється від зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням та має борг за аліментами.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2015 року подання задоволене .

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України - до виконання зобов`язань згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" - громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини 1 цієї статті.

Оскаржувану ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що є підстави для задоволення подання державного виконавця, так як сума боргу є значною, боржником не вчиняються дії по погашенню заборгованості, без вказаного забезпечення у боржника буде існувати можливість в будь який момент виїхати за межі України, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаної ухвали суду та ухвалення нового рішення про відмову старшому державному виконавцю Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ Коваленко Т.В. у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Про існування обмеження у праві виїзду за межі України йому стало відомо лише 07 червня 2019 року на адмінінстративному кордоні, коли повертався з території Херсонської області, де був по своїх справах, на територію Криму, тимчасово окупованої території України, до місця свого проживання у м. Севастополь.

Рішення суду про стягнення аліментів було винесено 30 вересня 1999 року. На час винесення рішення суду боржник проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Незважаючи на наявність рішення про стягнення аліментів, він проживав разом з ОСОБА_2 та з дитиною однією сім`єю. Дитина перебувала на спільному утриманні, а відтак стягувач не пред`являла виконавчий лист у ДВС для примусового стягнення аліментів за місцем його проживання та роботи на той час, тобто у м. Кіровограді.

З січня 2004 року по грудень 2008 року ОСОБА_1 із ОСОБА_2 та їхня дитина проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

В грудні 2008 року, у зв`язку з тим, що не склалися взаємовідносини з батьками ОСОБА_2 та з метою зберегти сім`ю, сторони вирішили переїхати всі разом жити у м. Севастополь. Таким чином, з 19 грудня 2008 року боржник знявся з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та переїхав у АДРЕСА_3 ), що підтверджується відповідними даними у паспорті. Разом з ним переїхали туди жити ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 , проживали однією сім`єю, стягувач не пред`являла виконавчий лист про стягнення аліментів у ДВС для примусового стягнення аліментів.

Після переїзду у м. Севастополь, моя дружина ОСОБА_2 залишилася бути зареєстрованою у АДРЕСА_4 , де і прописана по теперішній час.

В листопаді 2010 року сім`я переїхала жити за новою адресою: АДРЕСА_5 .

Таким чином, весь вказаний період часу з грудня 2008 і по теперішній час боржник живе і працює у м. Севастополі.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем 29 січня 2010 року. Місце проживання державний виконавець встановленим порядком не перевіряв та зазначив, як АДРЕСА_1 , хоча боржник вже як два роки проживав та був зареєстрований у м. Севастополі.

ОСОБА_1 не отримував копію постанови про виконавче провадження та не знав про те, що відкрите виконавче провадження. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена лише у січні 2014 року і знову на АДРЕСА_1 .

В поданні державний виконавець також зазначив, що заборгованість становить понад 52000 гривень, однак довідку-розрахунок суми заборгованості не надав, а суд це не перевірив.

Всі вищевикладені неточності та розбіжності, на думку ОСОБА_1 , свідчать про те, що стягувач ОСОБА_2 не подавала заяву про відкриття виконавчого провадження, виконавчий лист на примусове стягнення не пред`являла, а у боржника не було ніякого умислу ухилятися від сплати аліментів.

Також відзначає, що його на звернення до Фортечного ВДВС міста Кропивницького, боржнику повідомлено, що Малий не рахується у реєстрі боржників та ніяких відкритих проваджень про стягнення з нього боргів, штрафів аліментів у відділі ДВС немає.

На початку 2017 року, після досягнення 18 років дочка разом з матір`ю ОСОБА_2 переїхали на проживання у м. Кропивницький.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з таких підстав.

З наданої Фортечним відділом ДВС м. Кропивницький копії матеріалів виконавчого провадження №26, заведеного Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області відносно боржника ОСОБА_1 (а.с.98-129), вбачається, що постановою старшого ДВ ВДВС Балаклавського РУЮ у м. Севастополі Ненчук Н. С. від 14.12.2009 року закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4367, та передано за належністю до ВДВС ГТУЮ м. Кіровограда для виконання (а.с.100).

Постановою від 29.01.2010 року ДВ Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа (номер не вказано), виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда (дата відсутня), про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , адресу вказано АДРЕСА_6 (а.с.105). В постанові вказано, що заяву про примусове виконання подано 29.01.2010 року, проте її копію не додано до матеріалів виконавчого провадження.

На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2010 року на виконання Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ перебував виконавчий лист №2-4367/1999 виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше1/2 частини необхідного мінімального доходу громадян, щомісячно, починаючи з 11.08.1999 року (а.с.14-15).

Адреса боржника вказана АДРЕСА_6 , адреса стягувача - м. Севастополь.

Державним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2010 року на ім`я ОСОБА_1 направлено за адресою АДРЕСА_6 (а.с.13).

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відсутні відомості про обтяження майна ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до Інформаційної довідки РПВНМ відомості про нерухоме майно за ОСОБА_1 відсутні (а.с.7).

За даними АІПС та НАІС УДАІ станом на 15.11.2013 року транспортні засоби за ОСОБА_1 не значаться (а.с.8).

За даними ДПСУ інформація про доходи та інформація про номери рахунків у банках та інших фінансових установах України щодо ОСОБА_1 відсутня (а.с.9,12).

Згідно повідомлення ПФУ інформацію про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами та отримують пенсію щодо ОСОБА_1 не знайдено (а.с.10-11).

Згідно наданої ОСОБА_1 копії паспортних даних місце реєстрації останнього значиться: з 21.01.2004 року АДРЕСА_1 , 12.12.2008 року знятий з реєстрації, з 19.12.2008 року зареєстрований АДРЕСА_3 , знятий з реєстрації11.11.2010 року, та з 19.11.2010 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 (а.с.74).

В порядку примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем направлялися запити про встановлення джерел доходів та майна боржника (а.с.106-110).

На даний час постановою державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Олійник Ю. С. від 12.05.2017 року закрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у зв`язку із закінченням строку для даного виду стягнення, зазначено, що наявна заборгованість, яка станом на 27.11.2016 року складає 65420,35 грн (а.с.129).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

За правилами статті 377-1 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції 2004 року) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Стаття 441 ЦПК України (у чинній редакції) передбачає, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі - Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі - ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» (яка діяла на час пред`явлення виконавчого листа) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Правильне застосування судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з цього питання є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів.

У разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Подання повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань. У поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити. У разі тимчасового обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа зазначаються вид паспортного документа (для громадян України - дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка тощо; для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), його серія та номер, а також найменування та місцезнаходження державного органу, до якого повинен надсилатися вилучений паспортний документ.

До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби). У поданні також можуть зазначатися адреса місця проживання боржника та інші відомості, які відомі про цю особу державному виконавцю.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV (чинного на час відкриття виконавчого провадження), зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця, вважав, що невжиття заходів щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України може утруднити та приведе до неможливості виконання рішення суду, тому доцільно тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України - до виконання зобов`язань згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

При цьому суд не звернув уваги, що додані до подання матеріали не містять відомостей щодо зареєстрованого у місті Кіровограді (нині Кропивницькому) місця проживання ОСОБА_1 , повідомлення державним виконавцем боржника ОСОБА_1 про виконавче провадження та направлення останньому постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто відсутні докази щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

За недостатності необхідної інформації про стан виконання рішення боржником, обізнаність останнього про наявність виконавчого провадження, суд першої інстанції, розглядаючи подання, не постановив ухвали про витребування в порядку ст. 88 Закону № 606-XIV для огляду матеріалів виконавчого провадження, а обмежився матеріалами подання та за результатами розгляду постановив ухвалу про його задоволення.

Оскаржена ухвала суду першої інстанції є необгрунтованою та безпідставною, висновки суду грунтуються на припущеннях, тому з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню через порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, державний виконавець направив до суду подання, копію постанови про відкриття провадження та копії виконавчих документів без надання будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження та ухилення його від виконання зобов`язань.

З урахуванням викладеного, у задоволенні подання старшого державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ Коваленко Т. В. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України необхідно відмовити за недоведеністю факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2015 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ Коваленко Т. В. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань відмовити.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, місцезнаходження: вул. Преображенська, 47, м. Кропивницький, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП: НОМЕР_1 , мешканця: АДРЕСА_7 , 384,20 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді А. М. Головань

С. А. Кіселик