РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого: судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку загального позовного провадження №640/24219/18 (н/п 2/640/1194/19) за позовною заявою ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить звільнити позивача від сплати заборгованості в сумі 90800, 45 грн., визначеної Київським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються за виконавчим листом №2-635/2011, виданим Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 13.09.2011 року та покласти судові витрати по справі покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог, позивача посилається на те, що 13.09.2011 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було видано лист №2-635/2011 на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за позовом ОСОБА_2 про стягнення з позивача аліментів на утримання сина було ухвалено без участі позивача та без його повідомлення про подання позову про стягнення аліментів.

За доводами позивача, про стягнення аліментів в 2011 році він дізнався лише 14.11.2018 року, шляхом ознайомлення з постановою старшого державного виконавця Рейнвальд Ю.С. від 26.10.2018 року за виконавчим провадженням ВП №29763178 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до зазначеної постанови, сума заборгованості позивача становить 90800, 45 грн.

Після розірвання шлюбу позивач не припиняв спілкування з ОСОБА_2 та надавав матеріальну допомогу сину, шляхом передання грошей та придбання одягу, взуття для дитини.

ОСОБА_2 жодного разу не повідомляла позивача про наявність листа №2-635/2011, що був виданий Миргородським міськрайонним судом Полтавської області на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів та не цікавилася не виконанням цього рішення.

Київським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області не було здійснено жодних дій покликаних на виконання рішення суду про стягнення аліментів з позивача, в результаті чого у позивача створилася заборгованість зі сплати аліменів. Позивач вважає, що ця заборгованість виникла не з його вини, а внаслідок протиправної бездіяльності Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.12.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

28.01.2019 р. представник відповідача: Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Рейнвальд Ю.С. у підготовчому засіданні подав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відхилити позовну заяву ОСОБА_1 у зв`язку з пропущенням строку на судове оскарження.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача посилається на те, що у Київському відділі на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження за номером ВП №29763178 з примусового виконання виконавчого листа №2-635/2011 виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 13.09.2011 року про стягнення з боржника аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 15.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з невиконанням вищевказаного рішення суду, у позивача виникла заборгованість, яка станом на 01.10.2018 року згідно розрахунку заборгованості складає 90800,45 грн. Загальна сума боргу позивачем не сплачувалась. В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які відомості про повне чи часткове погашення боргу. У зв`язку з цим державним виконавцем відділу було винесено постанову про звернення стягнення із заробітної плати боржника та направлено до КСП «Харківгорліфт» до виконання.

На депозитний рахунок відділу було стягнуто 8052,47 грн.

За доводами представника відповідача, ОСОБА_1 . стало відомо про знаходження на примусовому виконанні у відділі виконавчого провадження за номером ВП №29763178 з виконання вищевказаного рішення суду 19.11.2018 року, однак позовну заяву до суду подано лише 21.12.2018 року, що суперечить нормам закону. (а.с.78-79).

04.02.2019 р. відповідач ОСОБА_2 до канцелярії суду подала відзив, у якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з безпідставністю та розглядати справу без участі відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивачеві було достовірно відомо про наявність у нього дитини та про його обов`язок утримувати цю дитину.

Позивач був обізнаний про судовий розгляд справи, про що зазначено безпосередньо в тексті рішення, та про винесення судового рішення, в якому позивача було зобов`язано сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 .

Позивач мав фінансову можливість сплати аліментів без особливого фінансового навантаження, про що він сам зазначає у позовній заяві.

07.02.2019 р. представник позивача - ОСОБА_3 подав до канцелярії суду відповідь на відзив Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому він зазначає наступне. Доводи відповідача з приводу пропуску 10-ти денного строку на оскарження дій державного виконавця не відповідають дійсності, оскільки позивачем не оскаржуються дії державного виконавця щодо визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Наявність заборгованості також не оспорюється позивачем, проте причиною її виникнення є протиправна бездіяльність відповідача - Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків, а тому позивачем подано позов про звільнення від сплати заборгованості в межах строку загальної позовної давності.

За інформацією відповідача, позивачу про наявність виконавчого провадження відкритого на примусове виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області про стягнення аліментів стало відомо 19.11.2018 року, проте відповідачем не надано відповідних доказів відсутності його вини в невиконанні своїх обов`язків в період з 09.11.2011 року (дата відкриття виконавчого провадження) по 26.10.2018 року (дата винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника). Виходячи з усього вищенаведеного, на думку представника позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

07.02.2019 р. позивач через свого представника - ОСОБА_3 подав до суду відповідь на відзив ОСОБА_2 , у якій представник позивача наголошує, що ним подано позовну заяву не про звільнення його від сплати аліментів, а про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Представник позивача спростовує доводи відповідача, з приводу обізнаності про існування заочного рішення суду про стягнення аліментів, оскільки такого рішення ОСОБА_1 ніхто не надсилав. Натомість, 13.09.2011 року ОСОБА_2 було надіслано позивачу заочне рішення про розірвання шлюбу між нею та позивачем. Враховуючи зазначене, на думку представника позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.02.2019 р. закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, 28.08.2019 р. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Київського ВДВС м. Харків у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача ВДВС м.Харків. Проти позову заперечує в повному обсязі на підставі викладених у відзиві аргументів.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у відзиві просила розглянути справу за її відсутності.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

13.09.2011 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було видано виконавчий лист №2-635/2011 по виконанню рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.09.2011 р. на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою від 09.11.2001 р. Київським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню за номером ВП №29763178 виконавчого листа №2-635/2011 виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 13.09.2011 року про стягнення з боржника аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 15.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з невиконанням вищевказаного рішення суду, у позивача виникла заборгованість, яка станом на 01.10.2018 року згідно розрахунку заборгованості складає 90800,45 грн. Загальна сума боргу позивачем не сплачувалась. В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які відомості про повне чи часткове погашення боргу. У зв`язку з цим державним виконавцем відділу було винесено постанову про звернення стягнення із заробітної плати боржника та 26.10.2018 р направлено до КСП «Харківгорліфт» до виконання. На депозитний рахунок відділу було стягнуто 8052,47 грн.

Згідно статті 197 Сімейного кодексу України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Дана правова норма надає можливість в залежності від обставин, що зумовили виникнення заборгованості за аліментами відстрочити, розстрочити її сплату, звільнити повністю або частково від неї.

Так, частиною 1 даної статті закріплено положення про те, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Відстрочення сплати заборгованості за аліментами означає встановлення певного строку або терміну для повного погашення заборгованості за аліментами.

Розстрочення сплати заборгованості за аліментами означає, що вся сума заборгованості ділиться на певні частки, які повинні сплачуватись у визначений строк або термін (наприклад, щомісяця тощо).

Відповідно до ст. 217 ЦПК суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. У свою чергу ст. 373 ЦПК закріплено положення, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Законом України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою провідстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання. Рішення про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання повинно бути прийнято у 10-денний строк і може бути оскаржено у встановленому порядку (ч. 1, ч. 2 ст. 33). Надання відстрочки або розстрочки є можливим як при винесенні судового рішення, так і після набрання ним законної сили. Однак в останньому випадку зміна строків фіксується в окремій ухвалі суду. Таке рішення суд може прийняти незалежно від того, до чи після судового процесу виникли зазначені обставини.

Отже за наявності у позивача тяжкого матеріального становища це може бути лише підставою для відстрочки або розстрочки сплати ним заборгованості.

Проте, суд вважає,що позивачем ані в позовній заяві, ані в ході розгляду справи, не надано доказів на підтвердження такого становища.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22).

Повне звільнення від сплати заборгованості за аліменти - це звільнення платника від усієї заборгованості, яка утворилась з поважних причин і не з вини платника аліментів.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

На обґрунтування своїх доводів щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач послався на те, що його не повідомили про наявність виконавчого провадження.

При цьому позивач сам спростовує власні доводи, оскільки стверджує, що протягом цього часу він мав можливість сплачувати аліменти без особливого фінансового навантаження.

За приписами частини 1 статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом частини 1 статті 187 СК один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Згідно частини 1 статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Суд вважає, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугували перешкодою для позивача для сплати аліментів..

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 180, 187, 194, 197 СК України, ст.13, 141, 259, 263-265,268,273 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 1: Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, місцезнаходження: 61024 м.Харків вул..Студентська, буд.5/6, ;

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 29.08.2019 р.

Суддя Чередник В.Є.