Провадження № 2/752/15/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.03.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про розірвання договору,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що 25.06.2008 р. між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.1/АК-01130.08.2, відповідно до умов якого останньому відкрито не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 26300 доларів США терміном до 25.06.2015 р. включно. Кредитні кошти надані на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. В подальшому придбаний автомобіль відповідно до Договору застави від 25.06.2008 р. № 077.1/АК-01130.082-3 був переданий в заставу Банку.

Позичальник зобов`язався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом в сумі 313,10 доларів США, сплачувати Банку нараховані за користування кредитом відсотки.

Позивач посилається на те, що Банк виконав свої зобов`язання, перерахував відповідачу кредитні кошти на придбання автомобіля, однак ОСОБА_1 не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 29.05.2013р. становить: 7827,10 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 16293,74 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 142,48 доларів США - сума поточної заборгованості за процентами, 7742,05 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 32164,20 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом, 630,65 гривень сума поточної заборгованості по платі за кредитом, 33143,42 гривні - сума простроченої заборгованості по платі за процентами, 658438,81 гривні - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 759270,89 гривень - пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом, 426637,77 гривень - пеня за несвоєчасне погашення плати за кредитом, 8510,90 гривень -3% річних від суми простроченого кредиту, 3896,38 - 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту, 2189,47 гривень - 3% річних від суми простроченої плати по кредиту, 1890,87 - 3% річних від суми простроченої плати за кредитом.

Відповідачем подано зустрічний позов про розірвання Кредитного договору № 77.1/АК-01130.08.2, укладеного між сторонами. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що відповідач власними коштами сплатив вартість транспортного засобу Мазда, який придбав за договором купівлі-продажу автомобіля № 515/2008М в розмірі 143800 гривень. Крім того, відповідач зазначає, що між сторонами у даному спорі був укладений Кредитний договір № 77.1/АК-01130.08.2, відповідно до умов якого йому відкрита не відновлювальна кредитна лінія в розмірі 26300 доларів США, однак грошові кошти він отримав в сумі 127547,11гривень, що на момент видачі було еквівалентно 26300 доларів США. Вимоги Банку щодо повернення суми заборгованості за Кредитним договором, визначивши її в іноземній валюті, відповідач вважає безпідставними, в зв`язку з чим укладений кредитний договір просить розірвати.

Крім того, відповідачем подана заява про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки останній платіж в рахунок погашення заборгованості внесений в квітні 2009 року.

19.06.2014 р. позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 12.06.2014 р. становить: 3756,80 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 20364,04 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 81,42 доларів США - сума поточної заборгованості за процентами, 9757,13 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 925,41 гривень - сума поточної заборгованості по платі за кредитом, 42300,14 гривні - сума простроченої заборгованості по платі за кредитом, 3748100,86 - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1741806,77 гривень - пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом, 655045,14 - пеня за несвоєчасне погашення плати за кредитом, 19241,51 гривень -3% річних від суми простроченого кредиту, 8941,78 гривень - 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту, 3362,80 гривень - 3% річних від суми простроченої плати по кредиту, 6079,49 гривень інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом.

23.03.2015 р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 25.06.2015 р. становить 938,90 - доларів США сума поточної заборгованості за кредитом, 23181,94 доларів США сума простроченої заборгованості за кредитом, 101,78 доларів США сума поточної заборгованості за процентами по кредиту, 11146,31 доларів США сума простроченої заборгованості по процентам, 1799 гривень поточна заборгованість за платою по обслуговуванню кредиту, 53195,05 гривень сума простроченої заборгованості за платою по обслуговуванню кредитом, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 9724259,18 гривень, пеню за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 4553797,26 гривень, 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 49928,58 гривень, суму 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 23381,12 гривень, а також інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту в розмірі 15894,84 гривні.

Представник позивача в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків по слпаті заборгованості по кредиту.

Проти задоволення зустрічного позову представник позивача заперечила, вважаючи його необґрунтованим.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні первісного позову в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду з даним позовом та задовольнити вимоги за зустрічним позовом, розірвавши кредитний договір, укладений між сторонами в зв`язку з безпідставністю вимог Банку щодо повернення заборгованості в іноземній валюті.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов не підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що 25.06.2008 р. між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.1/АК-01130.08.2, відповідно до умов якого останньому відкрито не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 26300 доларів США терміном по 25.06.2015 р. включно.

Відповідно до п.1.5 Кредитного договору процентна ставка за кредитом встановлена в розмірі 7,7% річних.

Згідно з п.п. 3.1, 3.3 Кредитного договору Боржник зобов`язувався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом в сумі 313,10 доларів США та сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитом.

За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за кожний день пеню в розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк

На момент розгляду справи доказів про погашення заборгованості за Кредитним договором з боку відповідача суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Як встановлено судом відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором від 25.06.2008 р.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 25.06.2015 р. заборгованість за Кредитним договором становить:

- 938,90 доларів США - сума поточної заборгованості за кредитом,

-23181,94 доларів США- сума простроченої заборгованості за кредитом,

-101,78 - сума поточної заборгованості за процентами по кредиту,

- 11146,31 доларів США - сума простроченої заборгованості по процентам,

-1799 гривень - поточна заборгованість за платою по обслуговуванню кредиту,

-53195,05 гривень - сума простроченої заборгованості за платою по обслуговуванню кредитом,

-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту - 9724259,18 гривень,

-пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 4553797,26 гривень,

-3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 49928,58 гривень,

-суму 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 23381,12 гривень,

-інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту в розмірі 15894,84 гривні.

На підтвердження наявності заборгованості у відповідача позивачем надано розрахунок заборгованості та виписки по особовому рахунку позичальника.

Як вбачається з наданого розрахунку та виписок відповідачем був внесений останні платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками 07.04.2009 р.

Банк звернувся з позовом до суду 21.06.2013 р., відповідно до якого заявив вимоги про дострокове стягнення всієї суми заборгованості до настання строку виконання основного зобов`зання, тобто фактично змінивши строк виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між сторонами.

Відповідач подав заяву про застосування судом положень ст.267 ЦК України в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За умовами укладеного між сторонами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником до 10 числа (включно) кожного календарного місяця в сумі 313,10 доларів США та сплачувати банку плату за обслуговування кредиту.

Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Тобто, з огляду на встановлені судом обставини, вбачається, що позивач був обізнаний про порушення свого права з 11 травня 2009 р., коли відповідач не вніс черговий платіж в рахунок погашення заборгованості, а отже саме з цього часу позивач набув права на пред`явлення вимоги про стягнення такої заборгованості.

Враховуючи викладене, зважаючи на строки звернення до суду з даними вимогами, суд вражає, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, а також плати по обслуговуванню кредиту з 11.05.2009 р. до 10.06.2010 р., а тому в цій частині на підставі ст.267 ЦК України необхідно відмовити.

Крім того, враховуючи спеціальний строк позовної давності, встановлений для вимог про стягнення пені, передбачений ст. 258 ЦК України, суд приходить до висновку, що він обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі № 6-1138цс15.

Тобто вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та процентів по кредиту за період з 13.10.2008 р. до 20.06.2012 р. не узгоджуються з положеннями ст. 258 ЦК України і в зв`язку з пропуском звернення до суду з даними вимогами, суд на підставі ст. 267 ЦК України вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні.

З огляду на викладене, пеня підлягає стягненню за період з 21.06.2012 р. по день звернення до суду з даним позовом.

Також, судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку, Банк нараховує відсотки з моменту укладення договору до 20.03.2015 р. (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог).

Однак, звернувшись до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості 21.06.2013 р. Банк фактично змінив строк виконання зобов`язань за Кредитним договором, в зв`язку з чим нарахування відсотків за користування кредитом після звернення до суду суперечить положенням ст. 1048 ЦК України.

Не є обґрунтованими вимоги позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 13.10.2008 р. до дня звернення до суду з вимогами про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором, оскільки право на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України Кредитор набуває після закінчення строку дії кредитного договору, якщо зобов`язання залишаються не виконаними.

Зважаючи на те, що Кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду з вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості 21.06.2013 р., саме з цього періоду Банк набув право на стягнення платежів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

З врахуванням викладених обставин, суд самостійно позбавлений можливості визначити суму заборгованості за кредитним договором, відсотків за користування кредитом, плати за обслуговування кредиту, 3% річних та інфляційних втрати, оскільки, в даному випадку необхідно встановити дійсну суму заборгованості по тілу кредиту з врахуванням строків позовної давності, суму відсотків, яка підлягає перерахунку після визначення суми кредиту, що підлягає стягненню з відповідача, а також плати за обслуговування кредиту, 3% річних та інфляційні втрати, виходячи з періодів, за які зазначені платежі підлягають стягненню за викладених вище обставин, що, на думку суду, потребує спеціальних знань.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України)..

Згідно з ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу положень ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий судом до уваги, з огляду на його необґрунтованість, в зв`язку з чим даний доказ не є достовірними і достатніми доказами в розумінні ст.ст. 79, 80 ЦПК України.

З огляду на відсутність в матеріалах справи належного розрахунку суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд позбавлений можливості прийти до обґрунтованого висновку про розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, в зв`язку з чим вимоги ПАТ «Родовід Банк» не підлягають задоволенню.

Не підлягають також задоволенню вимоги відповідача за зустрічним позовом про розірвання Кредитного договору, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом відповідач як на підставу для розірвання договору посилається на неправомірність вимог Банку щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором в іноземній валюті, оскільки на його рахунок, що відкритий відповідно до умов Кредитного договору кредит перераховано в національній валюті.

Однак, зазначені обставини, не є підставами для розірвання договору, визначеними законом.

Враховуючи необґрунтованість заявлених відповідачем вимог за зустрічним позовом, суд не вбачає підстав для його задоволення.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову, судові витрати, понесені сторонами, не відшкодовуються іншою стороною.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про розірвання договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя