Постанова

Іменем України

02 грудня 2019 року

провадження №22-ц/824/13748/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва

від 07 серпня 2019 року

в складі судді Оксюти Т.Г.

у справі №760/1216/19 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_3 , посилаючись на зміну майнового стану, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила змінити розмір аліментів, визначений рішенням суду на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 800,00 грн до 1/4 від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Крім того, позивачка, посилаючись на те, що син займається плаванням (800 грн- 850 грн 10 занять), катанням на конях (5000 грн за 10 занять), спортивною стрільбою в тирі (4000 грн (500 грн на місяць) *8 місяців), Web-програмуванням (10 000 грн за 8 місяців занять), відвідує курси англійської мови (5500 грн за 4,5 місяці) та навчається у літній школі УФМЛ (1000 грн та 15 грн за послуги банку), а також на те, що в дитини наявні деякі проблеми зі здоров`ям, на діагностику і лікування яких витрачено кошти в сумі 1080,00 грн, та те, що за результатами обстеження у лікаря-стоматолога у сина виявлено проблеми із зубами, на лікування яких необхідно 11200,00 грн, просила в порядку ст. 192 СК України стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в сумі 19 722,50 грн.

Відповідач, визнаючи позов частково, подав до суду відзив. Визнав, що встановлений рішенням суду розмір аліментів у розмірі 800,00 грн щомісячно є недостатнім для утримання дитини та її всебічного розвитку, а тому він погоджується з вимогами позивачки щодо збільшення розміру аліментів, проте не в розмірі 1/4 від всіх доходів, як просить позивачка. Вказав, що він як фізична особа-підприємець, має мінливий та нерегулярний дохід, а тому призначення аліментів у твердій грошовій сумі є більш доцільним. Крім того, зазначив, що з 23.02.2008 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 . Від шлюбу народилося троє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перебувають на його утриманні.

Посилаючись на те, що він має нерегулярний та мінливий дохід, а також на те, що на його утриманні перебуває ще троє неповнолітніх дітей, просив позовні вимоги про зміну розміру аліментів задовольнити частково та стягувати з нього на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у розмірі 3000,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину позов не визнав, зазначивши, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними.

Щодо вимог позивачки про стягнення судових витрат, які вона очікує понести, вказав, що позивачкою не долучено квитанції на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, що згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 по справі №301/1894/17 є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Також, зазначив, що розрахунок судових витрат є значно завищеним, оскільки справа є малозначною та призначена до розгляду в порядку письмового провадження.

За наведених обставин просив позов задовольнити частково, збільшити розмір аліментів та стягувати з нього на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти в сумі 3000,00 грн щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. В іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16.05.2007 шляхом зміни розміру аліментів з 800,00 грн на 1/4 частки від всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину в розмірі 6647,50 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції, збільшуючи розмір аліментів до 1/4 від всіх видів доходу, не взяв до уваги обставини, на які відповідач посилався у відзиві на позовну заяву, зокрема обставини зміни сімейного стану та наявності на утриманні ОСОБА_1 ще трьох неповнолітніх дітей від другого шлюбу, про що містяться докази в матеріалах справи. Судом також не взято до уваги, що відповідач є фізичною-особою підприємцем (далі - ФОП), має мінливий та нерегулярний дохід, а тому призначення аліментів у твердій грошовій сумі є більш доцільним.

Судом не враховано, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів відповідач частково визнав та просив стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в сумі 3000,00 грн щомісячно.

Суд дійшов помилкового висновку про стягнення додаткових витрат в розмірі 5600 грн на лікування зубів, оскільки на підтвердження таких витрат позивачкою не надано належних доказів.

Щодо вирішення судом питання про стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що судом проігноровано положення ч. 3 ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК України та не враховано правові висновки Верховного Суду, висловлені з даного питання.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 800,00 грн на розмір аліментів в сумі 3000,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини в сумі 1047,50 грн.

Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін, посилаючись на те, що відповідачем не наведено в апеляційній скарзі жодних доводів про порушення судом норм матеріального та процесуального права щодо вирішення судом позовних вимог про зміну розміру аліментів. Вказувала, що доводи скаржника в частині стягнення додаткових витрат на лікування зубів у дитини є безпідставними та необгрунтованими, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення з цих підстав. Також, додала, що на лікування дитини в стоматологічній клініці вона вже витратила 4800,00 грн.

Щодо доводів відповідача в частині стягнення судом витрат на правничу допомогу зазначила, що дане питання судом вирішено з дотриманням норм процесуального права та за наявності в матеріалах справи належних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 10.11.2001 по 16.05.2007 перебували у шлюбі та є батьками неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської від 16 травня 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 800,00 грн, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення повноліття дитини.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказувала на те, що змінився майновий стан, а відтак наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів. За таких обставин позивачка просила змінити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З наведеного слідує, що позивачка фактично звернулася до суду з вимогами про зміну способу виконання рішення суду шляхом збільшення розміру аліментів.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вказаної норми закону приводить до висновку, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Ураховуючи викладене та те, що відповідач визнав існування підстав для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи щодо матеріального стану, а також стану здоров`я, як платника аліментів, так і стягувача, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зміни розміру аліментів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що при вирішенні питання про розмір аліментів. що підлягають стягненню, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, оскільки не враховано наявність змін в сімейному стані відповідача, а саме перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей від другого шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у своєму відзиві на позов зазначив, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей від шлюбу з ОСОБА_10 .

Дійсно, згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області 23.02.2008, про що зроблено відповідний актовий запис №36, 23.02.2008 ОСОБА_1 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб (а.с. 53).

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_11 народилося троє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 54-56).

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаних доказів, наданих відповідачем на спростування заявлених позивачкою вимог про зміну розміру аліментів, не врахував. Мотивувальна частина рішення суду не містить мотивів відхилення таких доказів.

Таким чином, суд першої інстанції, збільшуючи розмір аліментів до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України не врахував вимоги закону, що при визначенні розміру аліментів має бути забезпечено рівні майнові умови та можливості дитини порівняно з іншими утриманцями платника аліментів.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів не може залишатися без змін.

Вирішуючи спір в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Отже, на кожного з утриманців платника аліментів має припадати однакова частка від його доходу з метою забезпечення кожному з них рівних майнових умов та можливостей щодо розвитку, а також задоволення побутових потреб.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду в частині позовних вимог про зміну розміру аліментів, одночасно частково погодився з доводами позивачки, що розмір аліментів в сумі 800,00 грн є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Посилаючись на те, що він має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей та при цьому має нерегулярний, мінливий дохід, просив стягувати з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 3000,00 грн щомісячно.

Доводи апеляційної скарги, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача повинен бути визначений у твердій грошовій сумі колегія суддів вважає необгрунтованими.

Так, порядок визначення розміру аліментів законодавцем передбачено в статті 184 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою одержувача.

Як вже зазначалось вище, позивачка звертаючись до суду з позовом просила змінити розмір аліментів, визначивши їх у розмірі 1/4 від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи, що позивачкою не заявлялися вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, то відсутні правові підстави для застосування положень ч. 1 ст. 184 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача є таким, що відповідає вимогам закону.

Водночас, беручи до уваги те обставини, які не враховані судом під час розгляду справи, а саме, що на утриманні відповідача перебуває ще троє малолітніх дітей від другого шлюбу, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16.05.2007 на утримання сина ОСОБА_4 необхідно змінити з 800,00 грн на 1/8 від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів є справедливим по відношенню до кожного з дітей відповідача. До того ж за приписами сімейного законодавства кожен з батьків зобов`язаний утримувати дитину.

Так, положеннями частини 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Щодо вирішення судом позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 185 ЦПК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (витрати на спеціальний медичний огляд - довідка медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування; виписка з історії хвороби дитини; рецепти лікарів; довідки; чеки; рахунки; проїзні документи тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення очікуваних додаткових витрат, а саме на лікування зубів, позивачка надала довідку від 14.04.2019 (а.с. 27), яка посвідчена підписом та печаткою лікаря ОСОБА_12 . В довідці зазначено, що вона видана ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якому необхідне лікування зубів на загальну суму 11 200,00 грн.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача передбачуваних додаткових витрат на дитину в сумі 5600 грн (на лікування зубів).

Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення очікуваних додаткових витрат на дитину, зокрема в частині стягнення 5600,00 грн на лікування зубів, відповідач у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України не спростував такого доказу, а лише зазначив, що він є неналежним.

Водночас, слід зазначити, що відповідач, як платник аліментів, має право здійснення контролю за цільовим витрачанням коштів на утримання дитини, як то передбачено Порядком здійснення органами опіки та піклуванню контролю за цільовим призначенням аліментів на дитину, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 №1713 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2019 за №102/33073.

Так, за приписами п. 1 вищевказаного Порядку цей Порядок визначає процедуру здійснення контролю за цільовим витрачанням коштів на утримання дитини (аліментів) одним із батьків або іншим законним представником дитини, разом з яким вона проживає.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 1047,50 грн, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом неправильно вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також з`ясувує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн надано Договір про надання правової допомоги з адвокатом Ішутко С.Ю. від 15.04.2019 №150419 та додаток №1 до договору в якому зазначено, що вартість надання правової допомоги складає 1000,00 грн на годину та визначено орієнтовний час, який необхідний адвокату для надання основних видів правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги та її оплати позивачем надано Акт №1 від 08.06.2019, квитанцію від 23.04.2019 на суму 8000,00 грн та квитанцію від 08.06.2019 на суму 5000,00 грн.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що питання про стягнення витрат на оплату правничої допомоги суд першої інстанції вирішив з дотриманням норм процесуального права.

Доводи скаржника на те, що документи надані позивачкою на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу є неналежними, оскільки в них не зазначено справу, у якій таку допомогу надано, спростовуються матеріалами справи, а саме Актом №1 надання правової допомоги від 08.06.2019, в якому зазначено номер даної справи - №760/12116/19 (а.с.81).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення при визначенні розміру аліментів, то у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підстави для зміни рішення в цій частині.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року в частині визначеного розміру аліментів - змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/8 від всіх видів доходів (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття".

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай