Дата документу 24.01.2019 Справа № 316/642/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/642/17
Провадження №22-ц/807/605/19
Головуючий в 1-й інстанції - Бульба О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року, ухвалене в м. Енергодар (повний текст рішення складено 04 жовтня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому вказує, що 18 листопада 2000 р. уклала шлюб з відповідачем, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарської міської ради Запорізької області у Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за №359. Від даного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області зроблено 31 серпня 2004 року відповідний актовий запис № 406. У зв'язку з тим, що відповідач не надає у достатньому розмірі коштів на утримання сина, а в добровільному порядку не вдалося дійти згоди про сплату аліментів, просила суд: стягнути щомісячно з відповідача - ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідач у справі є працездатною особою, постійно працює має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина, однак не робить цього.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження того, що спільний син сторін проживає з позивачем по справі (довідок, судових рішень про визначення місця проживання дитини з позивачем, тощо).

Крім того, з наданого суду, стороною відповідача по справі, судового наказу від 04.09.2017 року по справі №316/1333/17 (а.с.139) встановлено, що за заявою ОСОБА_5 призначено стягнення на його користь аліментів з ОСОБА_4 на утримання спільного сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 Дане судове рішення набрало законної сили 04.09.2017 року та доказів, що воно скасовано стороною позивач суду не надано. Враховуючи, що стороною позивача не доведено жодними доказами обставини на які посилається позивач у позовній заяві, а також те, що наданими стороною відповідача доказами спростовано посилання позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України, встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів проживання спільної дитини сторін у справі разом з позивачкою. Також до часу розгляду справи в суді не скасовано судовий наказ Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6.

Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в провадженні Енергодарського міського суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, стягнутих за вказаним судовим наказом, що вказує на те, що апелянт не спростовує факт перебування дитини на утриманні батька. Вказані обставини додатково підтверджують безпідставність заявлених позивачем вимог щодо стягнення аліментів на її користь.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 24 січня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков