ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Харків

справа № 643/12519/17

провадження № 22-ц/818/499/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року, ухвалене суддею Ференчук О.В. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У 2018 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просила визнати право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та ДП «Союз-ЖКХ» було укладено договір найму житлового та допоміжних приміщень гуртожитку відповідно до ордеру та передано житлову кімнату АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 В вищезазначеній кімнаті позивач зареєстрована та постійно мешкає з 2011 року разом з чоловіком та сином. Позивач дізналась, що гуртожиток було передано на баланс міста і звернулась до Харківської міської ради та відділу приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради з приводу визнання її наймачем кімнат. Однак їй було повідомлено, що вона може приватизувати кімнату АДРЕСА_1 а для приватизації кімнати АДРЕСА_2, якою вона також користується та сплачує комунальні послуги з моменту заселення, їй необхідно звернутися до суду. У зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, задоволено.

За ОСОБА_1 визнано право користування житловими кімнатами АДРЕСА_1, АДРЕСА_2

25.10.2018 Харківська міська рада, в особі Артамонова О.В., звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити ОСОБА_1 в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що суд, задовольняючи позовні вимоги замість житлового законодавства, а саме Житлового кодексу УСРС, який регулює житлові відносини громадян, послався на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», який визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання. Позивач зареєстрована одна в кімнаті АДРЕСА_1 на час подання позову у неї не було правових підстав для закріплення за собою другої житлової кімнати. Доказів перебування у шлюбі та мешкання разом з нею її чоловіка та сина, позивач не надала. Дані щодо зареєстрованих членів сім'ї позивача за вказаною адресою відсутні. Таким чином, вважає, що позивачем не дотриманий встановлений житловим законодавством України порядок вселення до спірної квартири, а суд фактично значно поліпшив її житлові умови за відсутності об'єктивних підстав це робити, замінивши орган місцевого самоврядування, тобто Харківську міську раду. Тому, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ВАТ «МТУ «Союз» був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку № 21808211 серія А3 на право заняття кімнати АДРЕСА_1

18 серпня 2011 року між позивачем та ДП «Союз -ЖКХ» було укладено договір № 8 найму житлового та допоміжних приміщень гуртожитку та по наданню послуг з утримання гуртожитку і споруд та прибудинкової території відповідно до ордеру на житлову площу у гуртожитку № 218082011 серії АЗ.

01 серпня 2013 року було укладено додаткову угоду до договору № 8 від 18 серпня 2011 року та передано у технічно справному стані житлову кімнату АДРЕСА_1 та житлову кімнату АДРЕСА_2 та допоміжні приміщення, усього житлова площа та площа допоміжних приміщень становить 34,57 кв.м, та житлова площа кімнат АДРЕСА_1,АДРЕСА_2 становить-22,1 кв.м. Гуртожиток було передано на баланс міста.

ДП «Союз-ЖКХ» надавали довідку відповідачу про те, що позивач займає дві кімнати в гуртожитку та мешкає там з чоловіком і сином.

07 серпня 2014 року позивач звернулась з заявою до Харківської міської ради з метою визнати її наймачем кімнат, письмової відповіді надано не було, але в усній формі повідомили, що можуть визнати наймачем лише однієї кімнати, від іншої вона повинна відмовитися.

З метою приватизації кімнат АДРЕСА_1 позивач зверталася до відділу приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради, але їй було відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач на законних підставах користується кімнатами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та зареєстрована в спірній квартирі більше п'яти років, проживає в ній постійно, приміщення є житловим та підлягає приватизації, оскільки не відноситься до службових, перелік підстав для відмови в приватизації є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин, вдався до аналізу правових підстав на приватизацію позивачем спірних кімнат, в той час, як предметом спору є не право на приватизацію, а право на користування спірним приміщенням.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд. Однією з підстав для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

З метою реалізації громадянами гарантованого Конституцією України права на житло, комплексного регулювання відносин по забезпеченню громадян, які проживають в місті Харкові, житловими приміщеннями, у тому числі тих, які потребують соціального захисту, здійснення громадського контролю та гласності при встановленні черговості на отримання житлової площі, її розподілу, належного обліку звільненого житла та укріплення законності в галузі житлових відносин рішенням Харківської міської ради від 24.06.2009 року № 174/09 затверджено «Тимчасове положення про облік та розподіл житлової площі, що звільняється в місті Харкові».

Питання пов'язані з обліком та розподілом ізольованих житлових приміщень, у тому числі з частковими комунальними зручностями, вирішуються Харківською міською радою та її виконавчим комітетом відповідно до діючого законодавства України.

Згідно зі ст. 51 Житлового кодексу Української PCP жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створеної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Відповідно до вимог ст. 58 Житлового кодексу Української PCP ордер є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення.

Тотожна норма закріплена у ст. 129 Житлового кодексу Української PCP.

Постановою Ради Міністрів Української PC від 03.06.1986 року №208 (яка діяла на той час) затверджено Примірне положення про гуртожитки.

Це положення встановлює порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання.

Згідно п. 10 цього Положення на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

З матеріалів справи вбачається, що ордер позивачу було видано лише на одну кімнату АДРЕСА_1 розміром 10,7м2.(а.с 15)

Жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв.метрів на одну особу.

Відповідно до Постанови № 5 виконавчого комітету обласної Ради народних депутатів та Призидіума обласної ради професійних союзів від 11.01.1985 року «Про введення в дію Правил обліку громадян потребуючих поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській PCP - мінімальний розмір забезпечення громадянам жилих приміщень складає - 8,3 м2 на одну особу.

Згідно ст. 47 Житлового кодексу УРСР норма жилої площі в Українській PCP встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ії та прописку № 2531 від 25 жовтня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1-АДРЕСА_2, яка складається з двох кімнат по АДРЕСА_1 зареєстрована тільки ОСОБА_1 (а.с 18)

Відсутні буд-які відомості щодо зареєстрованих членів сім'ї позивача за вказаною адресою.

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що ордер на спірну кімнату АДРЕСА_2 їй не видавався, кімнатою на цей час вона користується на підставі додаткової угоди до договору № 8 від 18 серпня 2011 року укладеної 01 серпня 2013 року між ДП «Союз ЖКХ» ВАТ «МТУ «Союз» (наймодавець) з однієї сторони та ОСОБА_1 (наймач) з іншої сторони.

Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникли із договору найму житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Пунктом 7.1, 7.4 Додаткової угоди визначено, що угода укладена строком на один рік, що діє з 01 серпня 2013 року; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цієї додаткової угоди після закінчення строку її чинності протягом одного місяця, вона вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені додатковою угодою; чинність цієї угоди припиняється внаслідок: закінчення строку, на який її було укладено, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Отже, між сторонами укладено строковий договір найму, тому відсутні підстави визнавати за ОСОБА_1 право користування та визнавати його наймачем житлового приміщення на невизначений строк в розумінні ст. 9 ЖК України.

Із пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що права позивача користуватися кімнатою АДРЕСА_1 ніким не оспорюється.

Позивач користується кімнатою АДРЕСА_2 на підставі договору найму який є строковим, доказів того, що його таке право оспорюється відповідачем матеріали справи не містять, водночас підстав для визнання за позивачем права постійного користування цією кімнатою матеріали справи не містять, оскільки ордеру на житлову площу у кімнаті АДРЕСА_2, площею 10, 4 кв.м. позивачу не видавалось.

За таких обставин, висновку про наявність підстав для задоволення позову суд дійшов при неповному з*ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального права.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинам 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, Харківська міська рада при зверненні до суду із апеляційною скаргою сплатила судовий збір у сумі 1057,20 грн.

У зв'язку із вищевикладеним колегія суддів вважає за необхідне судові витрати, понесені Харківської міською радою відшкодувати за рахунок позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна