Справа № 463/3238/17 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/80/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на рішення Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Жовніра Г.Б. від 02 листопада 2018 року у справі за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навальному закладі, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позову Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Дане рішення оскаржив Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Вважають рішення таким, що при його ухваленні суд невірно застосував норми матеріального права, що в свою чергу може призвести до завдання державі збитків, в розмірі ціни позову. Зазначають, що контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗСУ був укладений між гр. ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі начальника Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба. Звертають увагу на те, що контракт, укладений з гр. ОСОБА_1 , є різновидом правочину, породжує цивільні права та обов`язки сторін та місце його вчинення визначається за місцезнаходженням Університету. Інших сторін в контракті аніж Університет та ОСОБА_1 немає. Таким чином, кошти які стягуються з відповідача, відшкодовуються Міністерству оборони України, в особі його структурного підрозділу, яким є Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, та обліковується у книзі обліку нестач Університету.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заперечення на позовну заяву, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 2, ст.ст. 13, 81, 141 ЦПК України, ч.10 ст.25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п.п.2, 8 затвердженого Постановою КМУ №964 від 12.07.2006 р. "Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що 02 серпня 2014 року Міністерство оборони України в особі ТВО начальника Військового коледжу сержантського складу ХУПС підполковником ОСОБА_3 та відповідач уклали Контракт про проходження військової служби (навчання) у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І.Кожедуба (далі Контракт). З копії рапорту вбачається, що ОСОБА_1 15 квітня 2016 року просить відрахувати його з Військового коледжу сержантського складу Харківського університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба у зв`язку з небажанням продовжувати службу на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення навчання. Наказом начальника Військового коледжу сержантського складу Харківського університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба №75 від 15.04.2016 відповідач був відрахований від подальшого навчання у зв`язку із розірванням Контракту через відмову від проходження військової служби військовослужбовцем на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення навчання у коледжі з 18 квітня 2016 року. Крім цього, як вбачається з п.1 абз.6 Контракту, відповідач зобов`язався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому він проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення цього закладу. За таких обставин вбачається, що у випадку дострокового розірвання контракту через небажання курсанта продовжувати навчання у такого курсанта виникає обов`язок по відшкодуванню витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі. Проте, такий обов`язок виникає перед визначеними контрактом та положеннями названого законодавства суб`єктами, яким в даному випадку являється Міністерство оборони України. В той же час, позов заявлено Харківським національним університетом повітряних сил ім. Івана Кожедуба, який у даному випадку не являється належним позивачем. З наведеного випливає, що саме на позивачеві лежить обов`язок в межах заявлених вимог та на підставі представлених ним доказів довести перед судом факт порушення його законних прав та інтересів, як юридичної особи діями відповідача. Однак, внаслідок дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання відповідач не міг порушити законних прав та інтересів позивача, як юридичної особи, оскільки внаслідок цих дій у нього не виникало обов`язку по відшкодуванню витрат перед позивачем, а перед іншим суб`єктом, який до суду за захистом порушеного права не звертався. З врахуванням наведеного, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушень відповідачем його прав та охоронюваних законом інтересів, в задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають.

26.06.2017р. Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 30378 (тридцять тисяч триста сімдесят вісім грн.) 79 коп. відшкодування витрат пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 в Університеті.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач проходив навчання та військову службу у Військовому коледжі сержантського складу Харківського університету Повітряних сил з 02.08.2014 року по 18.04.2016 року на посаді курсанта. 02 серпня 2014 року між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військового коледжу сержантського складу ХУПС підполковником ОСОБА_3 та солдатом ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання). 18 квітня 2016 року контракт про проходження військової служби (навчання) був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу, знято з усіх видів забезпечення наказом начальника Коледжу (по стройовій частині) від 15 квітня 2016 року №75.

Як вбачається із матеріалів справи 2 серпня 2014 року Міністерство оборони України в особі ТВО начальника Військового коледжу сержантського складу ХУПС підполковником ОСОБА_3 та відповідач уклали Контракт про проходження військової служби (навчання) у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І.Кожедуба (а.с.5).

З копії рапорту вбачається, що ОСОБА_1 15 квітня 2016 року просить відрахувати його з Військового коледжу сержантського складу Харківського університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба у зв`язку з небажанням продовжувати службу на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення навчання (а.с.54).

Наказом начальника Військового коледжу сержантського складу Харківського університету Повітряних Сил ім. І.Кожедуба №75 від 15.04.2016 відповідач був відрахований від подальшого навчання у зв`язку із розірванням Контракту через відмову від проходження військової служби військовослужбовцем на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення навчання у коледжі з 18 квітня 2016 року (а.с.6).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС (в редакції станом на час звернення до суду з даним позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС (на час звернення до суду) визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС (на час звернення до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС (на час звернення до суду) передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Вказані норми відповідають ст. 19, ч.1 п. 1, 2, 3, 5, 7 ст. 4, ч.4 ст. 5 КАС в редакції чинній на час постановлення оскаржуваного рішення та на даний час.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС (на час звернення до суду) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Аналогічні визначення закріплені і в чинній редакції КАС, зокрема, за пунктом 17 частини першої статті 4 якого публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування; а частиною четвертою статті 19 КАС установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом статті 25 Закону № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міноборони та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на публічній службі, під час навчання в університеті був відрахований у зв`язку із розірванням контракту.

За таких обставин слід вважати, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків.

Вказане відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду зробленим у ряді справ, зокрема, №804/285/16 (постанова від 12.12.2018р.), №810/2610/16 (постанова від 30.01.2019р.), №723/18/17 (постанова від 13.03.2019р.), №705/1664/17 (постанова від 10.04.2019р.).

Зважаючи на вказане розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства та відповідно постановлене за наслідками такого розгляду оскаржуване рішення слід вважати такими що здійснений та ухвалене без дотримання вимог закону, а тому таке рішення суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі (п.1 ч.1 ст. 255, ст. 377 ЦПК України).

Вказаним апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Позивачу відповідно, також, слід роз`яснити його право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2018 року- скасувати.

Провадження у справі за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навальному закладі- закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра