Дата документу 16.01.2019 Справа № 333/2964/17
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №333/2964/17 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/160/19 Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенка Е.А.,

секретар: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2018 року у складі судді Наумової І.Й. у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення боргу за депозитом, відсотків у зв'язку з курсовою різницею та трьох відсотків річних за час прострочення,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнило, до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за депозитом, відсотків у зв'язку з курсовою різницею та трьох відсотків річних за час прострочення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 червня 2013 р. між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір № SАМDN№545 «Стандарт», відповідно до якого позивачем розміщений вклад в сумі 14 000,00 доларів США під 8 % річних на строк 93 дні по 10.09.2013 р. включно. В подальшому ним було пролонговано цей договір та додатково розміщений вклад 216,00 доларів США від 13.09.2013 р. та 11400,00 доларів США від 02.12.2013 р.

У січні 2014 року вищевказаний депозитний вклад був переоформлений у відділенні ПАТ КБ «Приват Банк» у м. Севастополі. 22.01.2014 р. між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» була підписана заява № SАМDNWFD400 про оформлення депозитного вкладу «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» та внесено в касу банку 26160 доларів США; вклад оформлений на 6 місяців по 22.07.2014 р. включно; на суму вкладу нараховуються проценти по ставці 8,5 % річних; період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць; видано картку Голд 5168 7420 6396 1910 для нарахування процентів.

23.07.2015 року він письмово звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з вимогою повернення йому суми вкладу з нарахованими відсотками, проте отримав лист 25.07.2015 р. про відмову у видачі вкладу у зв'язку з існуванням складнощів, оскільки депозит був оформлений у кримському відділенні.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2016 року стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на його користь заборгованість за банківським вкладом 29840,82 доларів СІІІА, що станом на 30.07.2015 р. еквівалентно 658586,90 грн. 27.03.2017 року сума вкладу та процентів позивачу частково повернута у розмірі 642745,93 грн.

З моменту ухвалення рішення та його фактичного виконання пройшло більше року, банківський курс доларів США по відношенню до гривні значно збільшився, а також виходячи з того, що банківській вклад був здійснений в іноземній валюті, а повернення відбулось в гривні, вважає, що йому завдано збитки, які повинні бути відшкодовані у вигляді курсової різниці та трьох відсотків річних за час прострочення.

На підставі зазначеного остаточно просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь заборгованість за договором № SАМDNWFD400 від 22 січня 2014 року у розмірі 9514 доларів США, яка складається з: боргу за тілом депозиту в розмірі 2033,16 доларів США; відсотків за депозитом по липень 2015 року у розмірі 3680,00 доларів США; відсотків по депозиту за період з 23.07.2015 року по 26.02.2018 року в розмірі 3801,12 доларів США; 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 37474,05 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на загальновідомість факту зміни курсової різниці долара США по відношенню до національної валюти, надання розрахунку, наявність підстав для застосування ст. 625 ЦК України, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Нормою ч.1 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.02.2016 року, по цивільній справі №333/5559/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення банківського вкладу та процентів, яке 24.03.2016 року набуло законної сили, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24.03.2016 року залишено без змін, встановлені обставини укладання 10.06.2013 року депозитного договору між сторонами № SАМDN№545 «Стандарт» та підписання 22.01.2014 року заяви № SАМDNWFD400 про оформлення депозитного вкладу «ДЕПОЗИТ ПЛЮС». Зазначеним договором на суму владу нараховуються проценти по ставці 8,5 % річних, тому вказані обставини не підлягають доказуванню (а.с.12-18).

Зі справи вбачається, що 22.04.2016 року постановою головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП №50886772 за виконавчим листом №333/5559/15-ц виданий 06.04.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя і 27.03.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунок позивача зараховано 642822,05 грн., про що останньому надана довідка № ELON-5J1U-B1LR-F78I (а.с.19).

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення відсотків за користування депозитом у період з 23.07.2015 року по 23.01.2016 року за ставкою 11% річних; з 24.01.2016 року по 23.07.2016 року за ставкою 9% річних; з 24.07.2016 року по 23.01.2017 року за ставкою 6% річних; з 24.01.2017 року по 23.03.2017 року за ставкою 3,75% за шість місяців; у період з 28.03.2017 року по 28.05.2017 року за ставкою 3,75% за шість місяців, позивач посилався на те, що зазначені процентні ставки вказані на офіційному сайті банку.

Належних і допустимих доказів на підтвердження збільшення банківського курсу долара США по відношенню до гривні позивач суду не надав.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України, і положення ст. 625 ЦК України про відповідальність за порушення грошових зобов'язань не можуть бути поширені на договірні відносини сторін в іноземній валюті.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних від суми простроченого грошового зобов'язання та процентів.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.

Головуючий

Судді