ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1052/19 Справа № 435/3400/12 Суддя у 1-й інстанції - Ан.О.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Криничанської міжрайонної податкової інспекції Дніпропетровської області, яка в подальшому змінила назву на Верхньодніпровську об'єднану державну податкову інспекцію Дніпропетровської області, Державної податкової служби та Центральну міжрайонну податкову інспекцію у м.Кривому Розі про нарахування додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та компенсації несвоєчасної виплати, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У 2005 році ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим позовом до Криничанської міжрайонної податкової інспекції Дніпропетровської області, яка в подальшому змінила назву на Верхньодніпровську об'єднану державну податкову інспекцію Дніпропетровської області, Державної податкової служби та Центральну міжрайонну податкову інспекцію у м.Кривому Розі про нарахування додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та компенсації несвоєчасної виплати, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року позовну заяву було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не була повідомлена про судові засідання, жодних заяв про отримання повісток в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлень вона не писала та до суду не подавала.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу скасувати з наступних підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (у редакції закону від 18 березня 2004 року з відповідними змінами та доповненнями, чинному на час постановлення оскаржуваної ухвали), суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

З аналізу норм п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України вбачається, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду є повторна, тобто друга поспіль без поважних причин неявка позивача.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що будучи належним чином повідомленим позивач ОСОБА_1 та її представник не з'явилися в судові засідання 23 грудня 2014 року та 30 грудня 2014 року без поважних причин.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Повторна неявка в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, є для суду підставою, відповідно до п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, для залишення заяви без розгляду.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду, у разі відсутності клопотання позивача про слухання справи за його відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки у судове засідання з поважних причин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що належним чином повідомлений позивач не з'явився у судові засідання 23 грудня 2014 року та 30 грудня 2014 року втім ці обставини не відповідають дійсності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 були у судовому засіданні 16 грудня 2014 року (т.5 а.с.6-7), слухання справи було відкладене на 23 грудня 2014 року на 10 годину.

23 грудня 2014 року позивач або її представник до судового засідання не з'явилися, слухання справи було відкладене на 30 грудня 2014 року на 10 годину (т.5 а.с.18,19).

Жодних повідомлень про належне сповіщення позивача або її представника про судове засідання 30 грудня 2014 року матеріали справи не містять.

Посилання в оскаржуваній ухвалі про те, що позивач була повідомлена належним чином шляхом надсилання їй смс-повідомлення не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи відсутня будь-яка довідка про доставку смс-повідомлення про судове засідання 30 грудня 2014 року.

Крім того, довідка про доставку смс-повідомлення не може слугувати доказом належного сповіщення позивача, оскільки заявки про отримання повістки у вигляді смс-повідомлення позивач суду не подавав.

Колегія суддів наголошує на тому, що довідка про доставку СМС повідомлення може бути визнана належним повідомленням позивача про розгляд справи, у разі наявності заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлення, відповідно до аб.1 ч.2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року №73

Також, матеріали справи не містять доказів, що судом вирішувалося питання про обов'язкову участь позивача у розгляді справи, у зв'язку з тим, що його неявка перешкоджає розгляду справи, а вирішення питання про обов'язкову участь позивача саме оскаржуваною ухвалою від 30 грудня 2014 року є неправомірним.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви без розгляду, за відсутності умов, передбачених п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, є помилковим.

З огляду на викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду перешкоджає подальшому провадженні у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

При наявних порушеннях процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,374,380,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року скасувати і справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.