Справа № 316/1190/19
Провадження № 2/316/650/19
"04" грудня 2019 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області у складі
головуючого судді Куценко О.М.,
за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод прав власника шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Темненко В.О., звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.
На підставі договору від 22 вересня 2017 року ОСОБА_1 прийняла в дар від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Сірою І.Є. за реєстровим № 2167. Право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 було зареєстровано в той же день, індексний номер Витягу 98321980, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачка, віддавши ключі від вищевказаної квартири позивачу та, зібравши всі свої речі, виїхала мешкати за межі України. Тобто, на теперішній час ОСОБА_2 залишається зареєстрованою у вищевказаній квартирі, але фактично в ній не проживає. Владнати питання про зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідача не немає можливості. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 залишається зареєстрованою у квартирі, позивач, як власниця квартири, зазнає зайві витрати по сплаті за комунальні послуги та з утримання житла. Крім того, реєстрація відповідачки перешкоджає ОСОБА_1 , як власниці, повною мірою реалізувати своє право власності на майно.
Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.06.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та признане підготовче засідання (а.с. 30).
Ухвалою суду від 24.09.2019 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.
В судове засідання сторони не з`явились.
Позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність за участю представника- адвоката Темненко В.О. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 39).
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Темненко В.О. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 51).
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце слухання справи повідомляся за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, проте до суду повернулися поштові конверти з відповідними відмітками «за незапитом» (а.с. 35, 50). Крім того, оскільки відповідач за місцем реєстрації не проживає, а місце фактичного її знаходження не відомо, вона повідомлялася про дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 38). В порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 причини неявки не повідомили.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлена про час та місце слухання справи належним чином та не з`явилася у судове засідання без поважних причин.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надано, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач та його представник посилалися як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як встановлено у судовому засіданні, на підставі договору дарування від 22 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Сірою І.Є. за реєстровим № 2167 (а.с. 9-10). Право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 такожпідтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер Витягу 98321980 (а.с. 11).
Однак, ОСОБА_2 залишається зареєстрованою у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією паспорта останньї (а.с. 21).
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю- це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка не мешкає без поважних причин в квартирі, що належить на праві власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачами щодо винаймання спірного житла відсутні, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Керуючись ст.ст. 4, 19, 83, 84, 89, 260, 263, 264, 265, 280-285 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод прав власника шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1 , знявши вказаних осіб з реєстрації.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко