ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2019 року м. Харків

Справа № 617/537/18

Провадження № 22-ц/818/4153/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретарів Кучер Ю.Ю., Прологаєвої А.Д.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 травня 2019 року, ухваленого суддею Глобою М.М.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на його користь борг в розмірі 339 940 грн 00 коп. та судові витрати.

Позов мотивований тим, що у травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням позичити грошові кошти для вирішення його з дружиною особистих проблем. А також частину з цих грошей ОСОБА_2 планував використовувати для розширення свого сімейного бізнесу з виробництва соняшникової олії в промислових масштабах та подальшої її реалізації. 10 травня 2015 року ОСОБА_4 отримав від нього грошові коштів у сумі 6 000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, власноруч написаною ОСОБА_2 26 березня 2016 року він отримав грошові кошти у розмірі 3 356 доларів США, про що також написана боргова розписка та 28 вересня 2017 року грошові кошти у розмірі 95 000 грн 00 коп. для виготовлення і передачі у подальше використання обладнання (прес з виробництва паливних брикетів). Відповідно до встановленого Національним банком України курсом на 23 квітня 2018 року сума боргу 9 356 доларів становить - 244 940 грн. 000 коп., загальна сума боргу становить - 339 940 грн. 00 коп. Зобов`язання зі своєчасного повернення грошових коштів відповідачем не виконано. Дані правочини були укладені ОСОБА_4 в період знаходження в шлюбі з ОСОБА_3 , тому позовні вимоги також стосуються прав та інтересів ОСОБА_3

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 31 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 10 травня 2015 року у розмірі 157 069 грн 92 коп. та договором позики від 26 березня 2016 року у розмірі 87 854 грн 44 коп., а всього 244 924 грн 36 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 449 грн 24 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за розписками від 10 травня 2015 року та 26 березня 2016 року укладені договори позики, сторони дійшли згоди щодо їх істотних умов, форма договору відповідає вимогам закону. Зобов`язання за вказаними договорами ОСОБА_2 не виконані, заборгованість за договором позики від 10 травня 2015 року становить 6 000 доларів США, за договором позики від 26 березня 2016 року - 3356 доларів США. Договір позики за розпискою від 28 вересня 2017 року не укладено, оскільки зобов`язання ОСОБА_2 щодо повернення грошових коштів відсутні, натомість є обов`язок щодо виготовлення та повернення обладнання. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 витрачав гроші, отримані від ОСОБА_1 на потреби та в інтересах сім`ї, ОСОБА_3 не є стороною договору позики, а тому відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з апеляційними скаргами.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити оскаржуване рішення та задовольнити позов у повному обсязі. Звертає увагу на те, що навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Зауважує, що за розпискою від 28 вересня 2017 року ОСОБА_2 повинен був передати позивачу виготовлений прес в стані, придатному для використання, в іншому випадку повернути грошові кошти в сумі 95 000 грн, проте жодних вимог ним не виконано. Також посилається на ст. 1212 ЦК України та вказує, що особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що судом не надано оцінки обставинам вчинення ОСОБА_1 щодо нього шахрайських дій. Судом всупереч практиці Верховного суду України враховані показання свідків в якості доказу підтвердження факту передачі грошових коштів. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2 наводить доводи щодо незгоди з ухвалами суду першої інстанції у справі.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надано відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 . Наводить доводи, які були викладені ним в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що 10 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений розпискою про отримання ОСОБА_2 в борг 6 000 доларів США, з умовою повернення боргу з урахуванням 8 % щомісячно. Повернення грошей гарантував своїм рухомим та нерухомим майном (а.с. 72).

26 березня 2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3 356.00 доларів США на п`ять місяців зі сплатою 8% щомісячно, гарантуючи повернення грошей своїм рухомим та нерухомим майном, про що також була складена розписка (а.с. 71).

28 вересня 2017 року ОСОБА_2 була складена розписка про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 95 000 грн 00 коп. на виготовлення та передачу у подальше використання обладнання (прес для виготовлення паливних брикетів) строком до 01 листопада 2017 року (а.с. 70).

Факт написання вказаних розписок відповідачем не заперечувався.

Також матеріали справи містять претензію - вимогу про повернення боргу, в якій ОСОБА_2 заявлено вимогу про повернення ОСОБА_1 боргу в сумі 6 000 доларів США та 95 000 грн у строк 7 днів з дня її надсилання (а.с. 13-14).

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина перша статті 610 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя слід довести у суді, що другий з подружжя був обізнаний про розписку та не заперечував проти такої позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договори позики ОСОБА_2 були укладені в інтересах сім`ї, отримані гроші були витрачені на потреби сім`ї, а тому він не може створювати жодних обов`язків для ОСОБА_3 як другого з подружжя.

Доводи апеляційної скарги в цій частині, судова колегія відхиляє.

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Установивши, що оригінали розписок, складені ОСОБА_2 , та наявні в матеріалах справи, знаходились у позивача, суд першої інстанції правильно вважав невиконаним обов"язок по поверненню боргу. Суд першої інстанції критично оцінив наведені ОСОБА_2 доводи про повернення ним боргу і наявність у нього як він вважав оригіналів розписок, та вважав їх такими, що не можуть спростувати доводи позивача.

У позовній заяві та в апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на ст. 1212 ЦК України, як на підставу повернення йому ОСОБА_2 грошових коштів. При цьому в резолютивній частині позовної заяви позивач просив стягнути 95000 грн, як позику.

Судом встановлено, що розписка від 28 вересня 2017 року про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_5 95 000 грн не містить обов`язку ОСОБА_2 повернути ОСОБА_5 ці кошти.

На спростування доводів апеляційної скарги позивача слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змісту частини першої статті 1212 ЦК Україниотримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті лише за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Аналіз статті 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року у справі № 212/3593/16-ц, провадження 61-60св17, від 20 березня 2019 року у справі № 634/727/16-ц, провадження № 61-21749св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача спірних грошових коштів, оскільки позивачем не доведено факт безпідставного набуття або збереження відповідачем переданих позивачем грошових коштів.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Так, зі змісту розписки від 28 вересня 2017 року, яка складена ОСОБА_2 він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 95 000 грн 00 коп. на виготовлення та передачу у подальше використання обладнання (прес для виготовлення паливних брикетів) строком до 01 листопада 2017 року (а.с. 70).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов"язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов"язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Отже, на думку судової колегії між сторонами виникли правовідносини ознаки яких притаманні договору підряду, але позивач з відповідним позовом не звертався та не обгрунтовував свої позовні вимоги тим, що відповідач, отримавши від позивача зазначені грошові кошти, зобов`язаний їх повернути з огляду на невиконання умов договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що він не отримував грошові кошти від позивача ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи. Його доводи, що розписки він писав під примусом судова колегія відхиляє. Інші зазначені на думку відповідача порушення судом норм процесуального права не є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 4 вересня 2019 року