Справа № 419/2711/19
Провадження № 2/419/632/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.

за участю: секретаря Московченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 . Померла на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіту не складала. На день її смерті також були зареєстровані: син ОСОБА_2 (позивач) та чоловік ОСОБА_3 (відповідач). Померлій ОСОБА_4 належали: земельна ділянка № НОМЕР_1 , цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛГ № 051789, виданого Гречишкінською сільською радою Новоайдарського району Луганської області 10 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299; земельні ділянки №№ 66, 242, 55, цільове призначення яких ведення особистого селянського господарства, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 110839, виданого Новоайдарською райдержадміністрацією Луганської області 13 липня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 231812/50; право на земельну частку (пай) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 0092242, виданого Новоайдарською районною державною адміністрацією Луганської області 27 січня 1997 року на підставі рішення Новоайдарської райдержадміністрації Луганської області від 23 грудня 1996 року за №442, зареєстрованого 27 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 252.

Після смерті останньої є два спадкоємці за законом у рівних частках кожний, а саме син ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_3 , які фактично прийняли спадщину, оскільки постійно мешкали спільно зі спадкодавецею за однією адресою.

Відповідач ОСОБА_3 в заяві про відмову від прийняття спадщини висловив свою думку щодо спадкування майна померлої ОСОБА_4 , а саме, що він відмовляється від спадщини на користь сина ОСОБА_2 .

На звернення позивача, щодо спадкування майна ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Кузьменко М.С. було роз`яснено, що видати свідоцтво про право власності на спадщину на земельні ділянки та на право власності на земельну частку (пай) тільки на його ім`я не можливо, оскільки чоловік ОСОБА_3 , у встановлений законом шестимісячний термін не відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини, а своє бажання відмовитись від спадщини після спливу шестимісячного строку. Тому для вирішення питання спадкування позивачу було запропоновано звернутись до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 18.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 04.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, приходить висновку, про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 10).

Після її смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить: земельна ділянка № НОМЕР_1 , цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛГ № 051789, виданого Гречишкінською сільською радою Новоайдарського району Луганської області10 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299; земельні ділянки №№ 66, 242, 55, цільове призначення яких ведення особистого селянського господарства, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 110839, виданого Новоайдарською райдержадміністрацією Луганської області 13 липня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 231812/50; право на земельну частку (пай) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 0092242, виданого Новоайдарською районною державною адміністрацією Луганської області 27 січня 1997 року на підставі рішення Новоайдарської райдержадміністрації Луганської області від 23 грудня 1996 року за №442, зареєстрованого 27 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 252 (а.с.16-18).

Згідно довідки наданої Гречишкинською сільською радою на день смерті з померлою мешкали і були зареєстровані в складі сім`ї чоловік ОСОБА_3 , 1947 року народження, син ОСОБА_2 , 1977 року народження (а.с.11).

При зверненні до приватного нотаріуса, щодо спадкування майна ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Кузьменко М.С. було роз`яснено, що видати свідоцтво про право власності на спадщину на земельні ділянки та на право власності на земельну частку (пай) тільки на його ім`я не можливо, оскільки чоловік ОСОБА_3 , у встановлений законом шестимісячний термін не відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини, а виявив бажання відмовитись від спадщини після спливу шестимісячного строку. Тому для вирішення питання спадкування позивачу було запропоновано звернутись до суду (а.с.23).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Нвооайдарського районного нотаріального округу Кузьменко М.С. після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась та відсутня інформація щодо кола спадкоємців після її смерті (а.с.36).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України(спадкування за законом) (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України).

Відповідно до п. 25 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни, тощо.

Таким чином, право на відмову від прийняття спадщини є віддзеркаленням суб`єктивного права спадкоємця на прийняття спадщини, тому у відношенні відмови застосовуються положення законодавства про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на день відкриття спадщини були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 разом з померлою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Окрім того ОСОБА_3 не подав заяву про відмову від прийняття спадщини до спливу 6

(шести) місяців та вважається таким, що прийняв спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а відтак не відмовився від прийняття спадщини у встановлений законом спосіб.

Враховуючи наведені положення законодавства і роз`яснення Пленуму Верховного Суду України на даний час спадкоємець не може відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, оскільки закінчився строк для прийняття спадщини, в межах якого він мав юридичну можливість вчинити відповідну дію.

Необхідно врахувати положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В установлені строки відповідач не відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, а тому він набув права на спадщину і на даний час має право лише розпорядитись отриманим в порядку спадкування майном, шляхом його відчуження іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо, а не відмовитися від прийняття спадщини на його користь, оскільки спадщина вже прийнята, тобто настав юридичний факт прийняття спадщини.

Спадкове законодавство передбачає юридичну можливість спадкоємця відмовитися від прийняття спадщини, проте, якщо спадщина прийнята і строки для відмови від її прийняття минули, відповідач позбавлений можливості відмовитися від неї.

Тобто, не вчинення в даному випадку ОСОБА_3 відповідних дій щодо відмови від спадщини у встановлені строки має наслідком те, що подальше регулювання спадкових правовідносин відбувається поза його волею, оскільки він в силу закону вважається таким, що набув право на спадщину, прийняв спадщину.

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог, а також наявність можливості і необхідність вирішення даного питання в позасудовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір, а звернення до суду обумовлене бажанням у такий спосіб оформити спадщину, що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв`язувати (вирішувати) спір.

У питанні визнання позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб в обхід встановлених законом процедур сторони фактично намагаються оформити право власності на нерухоме майно.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 16, 1224, 1270, 1273, 1274 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 200, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом відмовити в зв`язку з необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк