Єдиний номер справи 484/3331/19
Провадження 22-ц812/1979/19 Головуючий по 1 інстанції Шикеря І.А.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У липні 2019р. АТ КБ "ПриватБанк" пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 40933,05 грн. заборгованості за кредитом.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 29.03.2007 року уклав із ОСОБА_1 договір № б/н, за умовами якого надав позичальнику кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 30 квітня 2019 року склала 40933,05 грн., з яких: 1946,53 грн. - основний борг (тіло кредиту), 31175,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5385,95 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1925,38 грн. - штраф (процентна складова), позивач, просив про задоволення позову.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" 1946,53 грн. основного боргу (тіла кредиту) за кредитним договором від 29.03.2007 року. У задоволені решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення процентів та неустойки, суд виходив з того, що між сторонами не було в належній формі досягнуто домовленості щодо плати за користування кредитом та відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Проте з таким висновком у повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та відсотки.

За змістом ст.ст.526,527,530,612 ЦК зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2007 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банка та є договором про надання банківських послуг.

Відповідач користувався коштами на підставі первинної та перевипущеної карток зі строком дії останньої картки (всього відповідач отримав 2 картки) до березня 2013р., що підтверджується випискою за рахунком та витягом з програмного комплексу банку.

Станом на 30 квітня 2019 року за наданим банком розрахунком відповідач заборгував 40933,05 грн., з яких: 1946,53 грн. - основний борг (тіло кредиту), 31175,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5385,95 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1925,38 грн. - штраф (процентна складова).

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" 1946,53 грн. основного боргу (тіла кредиту) не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК.

Також встановлено, що за даними заяви позичальника з ОСОБА_1 при укладені договору узгоджено розмір щомісячних процентів - 3% за користування кредитом про що свідчить особистий підпис останнього на цьому документі.

Таким чином, висновок суду про відсутність домовленості між сторонами щодо плати за користування кредитом суперечить матеріалам справи.

В той же час вимоги про стягнення процентів за користування кредитом після дії строку кредитування, тобто з квітня 2013р. є безпідставними.

Так, за правилами ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

В суді першої інстанції відповідач участі не приймав та не подавав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Таким чином, вимоги банку про стягнення з боржника процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 2970,84 грн.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в зазначені частині в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню.

Рішення суду в частині відхилення вимог про стягнення неустойки є законним і обґрунтованим.

Так, при укладанні кредитного договору сторони не узгодили з дотриманням передбаченої ст.547 ЦК формі такий вид забезпечення виконання зобов`язань як неустойка.

Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, відповідач не підписував, а тому ці документи не можуть вважатись частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог, так як позивачем не доведено належними доказами наявності домовленості щодо сплати неустойки.

При цьому при вирішенні спору судом була вірно врахована остання правова позиція з цього приводу Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Ухвалення рішення про часткове задоволення позову (12,01%) є підставою (ст.141 ЦПК) для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019р. в частині вимог про стягнення процентів скасувати і ухвалити нове про їх часткове задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 2970,84 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, а також 576,78 грн. судового збору у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 04 грудня 2019р.

Головуючий: Судді: