Справа №796/123/2018
Провадження№ 6/266/105/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючої судді Шишиліна О.Г., за участю секретаря Воропаєвої О.Є. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Чернецького Юрія Дмитровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з даним поданням, вказуючи на те, що в нього на виконанні знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №796/123/2018 від 19.06.2018 року, виданого суддею Апеляційного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Південний фінансовий партнер» заборгованості за кредитним договором №459Ю від 25.09.2013 року в сумі 19 999 997 гривень 28 копійок, суму сплаченого третейського збору в розмірі 25 500 гривень 00 копійок. Боржник добровільно рішення суду не виконує, боржником ніяких дій для погашення боргу не здійснено. Просив тимчасово обмежити боржника у виїзді за кордон. Подання просив розглянути без його участі.

05.09.2019 р. на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на подання, в якому він просив відмовити у його задоволенні оскільки про наявність виконавчого провадження №57531065 тільки 24.06.2019 р. після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тощо про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 яка як стало йому відомо в рамках цього ВП виставлена на торги. Раніше про наявність виконавчого провадження він не знав.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку про таке:

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Звертаючись до суду з поданням приватний виконавець зазначав, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, зокрема добровільно не виконує судове рішення про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Окрім цього, згідно з п.2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України має окрім іншого обов`язково містити: інформацію про перетинання боржником державного кордону України, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Оскільки, відповідно до ст.441 ЦПК України подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до положення ч.2 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Чернецького Ю.Д. перебуває виконавче провадження №796/123/2018 від 19.06.2018 року, виданого суддею Апеляційного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Південний фінансовий партнер» заборгованості за кредитним договором №459Ю від 25.09.2013 року в сумі 19 999 997 гривень 28 копійок, суму сплаченого третейського збору в розмірі 25 500 гривень 00 копійок. Рішення не виконано.

26.06.2019 р. боржник ОСОБА_1 особисто ознайомлений з матеріалами справи ВП №57531065 та отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім того 26.06.2019 р. боржнику вручено виклик приватного виконавця про необхідність явки до виконавця 03.07.2019 р. та надання підтвердження, щодо сплати боргу за вказаним виконавчим документом, надання пояснення за фактом невиконання рішення суду, повідомлення про заходи, що вживаються для належного виконання рішення суду, надати декларацію про доходи. Однак ОСОБА_1 до виконавця не з`явився, вищевказані дії не виконав.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що під час примусового виконання приватним виконавцем виконано ряд виконавчих дій в тому числі здійснено розшук майна боржника на яке постановами від 26.10.2018 р. та 01.11.2018 р. накладено арешт. Здійснено запити щодо доходів боржника. Крім того встановлено зареєстроване рухоме майно, а саме транспортні засоби належні боржнику ОСОБА_1 .. Відповідно до ст.16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст.2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом 11, які у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04 листопада 1950 року» від 17 липня 1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Проте, як вбачається з матеріалів справи приватний виконавець здійснив усі дії щодо виявлено майна боржника та ним накладено арешт на належні боржнику квартиру у м. Слов`янськ, частки у ТОВ «Славтрейдфорс», у ТОВ «Слав інвест-2000», транспортні засоби, інших джерел доходів ОСОБА_1 приватним виконавцем не виявлено, тому суд не переконаний, що саме не надання підтвердження, та не подання декларації може свідчити само по собі, що таке обмеження зможе сприятиме погашенню заборгованості, оскільки у виконавця достатньо важелів на звернення стягнень на все виявлене у боржника майно.

Таким чином, суд вважає, що при наявності виявленого майна боржника та накладення на нього арешту, за відсутності відомостей щодо інших джерел доходу, останній фактично не має змоги свідомо ухилятись від виконання рішення суду, а тому таке обмеження є непропорційним меті його застосування, оскільки суд не переконаний, що за наявності встановлення обмеження у боржника буде виявлено нове майно на яке може бути звернуто стягнення.

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні підстави для задоволення подання.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 258-261, 441 ЦПК України, ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд ,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Чернецького Юрія Дмитровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути продано протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали до Донецького апеляційного суду.

Суддя: Шишилін О. Г.