ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5598/19 Справа № 180/285/16 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С.І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - Бабаніної Тетяни Іванівни на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області, Нікопольського відділу Національної поліції України у Дніпропетровській області, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що з 05.10.2011 року вона працювала вільнонайманим працівником в Марганецькому МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області на посаді діловода. З 2014 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною. 06.11.2015 року наказом ГУ МВС України у Дніпропетровській області №485 о/с її звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП через скорочення штату, в зв`язку із набранням чинності Закону України «Про національну поліцію»; вважає звільнення незаконним, оскільки воно було проведено з порушенням вимог трудового законодавства, зокрема їй не було запропоновано іншої роботи, на неї розповсюджувались обмеження встановлені ст. 184 КЗпП України.

Тому позивачка просила скасувати наказ №485 о/с від 06.11.2015 року про її звільнення як незаконний, зобов`язати відповідачів поновити її на посаді діловода канцелярії Марганецького відділення Нікопольського відділу національної поліції України в Дніпропетровській області, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано неправильним звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року; визначено ОСОБА_1 , діловода канцелярії Марганецького міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області, звільненою з 6 листопада 2015 року, за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства; стягнуто з ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - Бабаніна Т.І., посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просила вказане рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачкою не надано доказів, які б підтвердили факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану, стосунків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати в частині відмови у задоволені її позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що її було звільнено в зв`язку із скороченням штату, а тому їй не зрозуміло про яку ліквідацію йдеться мова. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не обґрунтував підстав відмови у такому стягненні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - Бабаніної Т.І. необхідно частково задовольнити, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2011 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду робітника комплексного обслуговування та ремонту будинку в Марганецький МВ ГУМВС України в Дніпроптеровській області.

10.06.2013 року позивачку призначено на посаду прибиральника службових приміщень, 02.10.2013 року позивача переведено на посаду діловода канцелярії Марганецького МВ ГУМВС.

Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2015 № 485 о/с, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з ліквідації організації) та відповідно до п. 8 розділу Х1 до Закону України «Про національну поліцію», позивачку було звільнено з посади діловода канцелярії Марганецького міського відділу, на підставі її заяви від 04.11.2015 року.

Відповідно до ст. 40 КзпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі і Марганецький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, ГУ МВС України в Дніпропетровській області перебуває у стані ліквідації, на підставі чого створено ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Дніпропетровській області.

Згідно п. 1 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» - цей закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Пунктом 5 визначено, що втратив чинністьЗакон України «Про міліцію».

Пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Закон України «Про Національну поліцію» був опублікований у газеті «Голос України» (№ 141-142) від 06.08.2015.

Таким чином, позивачка була належним чином повідомлена про звільнення через скорочення штатів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка 04.11.2015 року написала заяву про звільнення у зв`язку з переведенням до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, з 6 листопада 2015 року.

Однак, позивачка не вирішувала питання щодо її подальшого працевлаштування у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ та утворення територіальних органів Національної поліції.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, при ліквідації підприємства правила пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство, в цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому законом порядку.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог позивачки про скасування наказу та поновлення на роботі на утвореному підприємстві.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, у випадку, коли працівника звільнено з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі внаслідок ліквідації підприємства неможливо, суд визнає звільнення неправильним і одночасно визначає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства.

Згідно наказу № 484 о/с від 06.11.2015 року, позивачку звільнено згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з ліквідацією організації) та відповідно до п. 8 розділу Х1 до ЗУ «Про національну поліцію», який передбачає звільнення через скорочення штатів.

Встановлено, що в трудовій книжці позивачки зроблений запис про те, що 06.11.2015 року вона звільнена з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП (через скорочення штатів).

Таким чином, врахувавши зазначені норми закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачку було звільнено за п. 1 ст. 40 КзпП України, а саме в зв`язку із ліквідацією підприємства, та в зв`язку із цим визнав неправильним звільнення її з підстав скорочення штату.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивачки моральної шкоди, так як вказані вимоги є безпідставністами, оскільки скорочення позивачки відбулося в зв`язку із ліквідацією підприємства, що виключає можливість відшкодування моральної шкоди.

Доводи ОСОБА_1 в скарзі про те, що її було звільнено в зв`язку із скороченням штату, а тому їй не зрозуміло про яку ліквідацію йдеться мова, а також те, що суд першої інстанції відмовляючи у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не обґрунтував підстав відмови у такому стягненні, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Вказане свідчить, що судом першої інстанції вірно було відмовлено в поновлені позивачки на посаді діловода канцелярії.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 235 КзпП України, якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачка не вирішувала питання щодо її подальшого працевлаштування у зв`язку із ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ та утворення територіальних органів національної поліції, а тому підстав для задоволення її позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у суду першої інстанції не було. Таким чином, суд також вірно відмовив у задоволенні цих вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення на користь позивачки моральної шкоди підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. В іншій частині рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - Бабаніної Тетяни Іванівни - задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року - в частині задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В решті рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко