Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 520/12776/15-ц

провадження № 61-19841св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Лесько А.О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного сулу Одеської області від 19 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 15 січня 2000 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2012 року шлюб розірвано. Від шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області 30 жовтня 2014 року з нього на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_6 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Посилаючись на скрутне матеріальне становище, погіршення стану здоров'я і наявність нерегулярного та мінливого доходу, позивач просив змінити стягнуті цим рішенням на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на тверду грошову суму у розмірі 1 500,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного сулу Одеської області від 19 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позивач не навів будь-яких доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища.

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та процесуального права, просить оскаржувачі судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано оцінки тим обстави6нам, що він не має постійного місця роботи та джерела доходу, що підтверджується доданими до матеріалів справи довідкою Одеського міського центру занятості від 26 жовтня 2015 року про перебування його на обліку як безробітного та трудовою книжкою, згідно з якою 06 листопада 2014 року він звільнений з посади берегового механіка-інженера у ТОВ «Бора» і з того часу офіційно непрацевлаштований. Він отримує заробітну плату, коли перебуває на заробітках за кордоном, а коли знаходиться на території України заробітна плата йому не нараховується. Крім того, він вимушений нести додаткові витрати на лікування венозного розширення вен 2-3 ст. та гіпертонії 1 ст. та витрати на лікування батька у зв'язку з онкологічним захворюванням.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2013 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 8 000,00 грн щомісячно.

Вподальшому ОСОБА_4 звертався до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Змінено розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_5 на неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 8 000,00 грн на 1/4 частину від щомісячного доходу позивача.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 31 липня 2014 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від щомісячного доходу позивача.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (стаття 183 СК України).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів обставини, що виключають можливості сплати ним аліментів на утримання сина, не надав доказів, що його матеріальний стан значно погіршився, та що він позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Крім того, судами правильно зауважено, що позивач сам зазначав, що працює за кордоном та отримує заробітну плату.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про незастосування судами до спірних правовідносин висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13, є помилковими, оскільки позивачем відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично стосуютьсяпереоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі

колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного сулу Одеської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик