Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2019 Справа №607/19075/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 предявила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 вересня 2007 року у Острівській сільській раді Тернопільського району. Від шлюбу народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4, про що складено актовий запис №06. Спільне життя не склалося, оскільки між ними часто виникають сварки та конфлікти, які негативно впливають на психологічний стан їх неповнолітніх дітей, відповідач погрожує їй з приводу нерухомого майна, ними припинились подружні відносини, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2018 року відкрите провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 07 листопада 2018 року.

07 листопада 2018 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13 грудня 2018 року.

Відповідач відзиву на позов не подавав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, вказала, що відповідач ОСОБА_2 постійно принижує її у присутності неповнолітніх дітей, висловлюється у її адресу нецензурними словами, чинить на неї моральний і психологічний тиск. Упродовж року вони не підтримують подружніх відносин, між ними втрачені почуття поваги та любові, а тому подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився . Відзиву на позовну заяву не подавав.

При цьому відповідач ОСОБА_2 як і у попереднє судове засідання13 грудня 2018 року , повторно, подав клопотання про відкладення судового розгляду , не надавши як і у попереднє судове засідання будь-яких доказів на підтвердження поважності підстав його повторного неприбуття до суду.

При цьому у пункті 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України" Zhuk v. Ukraine, у якому зазначено, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

За наведених обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи в порядку статті 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 (прізвище до реєстрації шлюбу Марченко) та відповідач ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 06 вересня 2007 року, про що зроблено актовий запис №06 Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 06 вересня 2007 року видано свідоцтво про шлюб серії 1-ИД №031821.

Від шлюбу сторін 29 липня 2008 року народився син ОСОБА_5, про що зроблено актовий запис №48 Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району, Тернопільської області, якою видано свідоцтво про народження серії 1-ИД №075878 та 02 листопада 2012 року народилась дочка ОСОБА_6, що стверджується актовим записом №74 Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району, Тернопільської області, якою видано свідоцтво про народження серії І-ИД №167816.

Спільне життя сторін не склалося, внаслідок постійних сварок та конфліктів , часто у присутності неповнолітніх дітей , сторони не підтримують подружніх та сімейних стосунків , не ведуть спільного господарства . Між сторонами втрачені почуття поваги та любові .

За таких обставин сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер.

Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить як її інтересам та і інтересам неповнолітніх дітей, що мають істотне значення .

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Разом із цим, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» (Vallianatos and Others v. Greece) від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (CASE OF FERNANDEZ MARTINEZ v. SPAIN), заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За вищенаведених обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача ьта неповнолітніх дітей сторін , що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89, 264, 265, 268, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 06 вересня 2007 року, про що зроблено актовий запис №06 Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 гривень судового збору.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 16 січня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1: ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий суддяОСОБА_8