У Х В А Л А

23 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 176/169/19

провадження № 61-15645 ск 19

Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області

від 25 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся із цим позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором.

На обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору

№ б/н від 28 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань, у відповідача станом на 19 грудня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 35 951,54 грн

(5 255,08 грн - заборгованість за кредитом, 6 896,05 грн - заборгованість за відсотками, 21 612,24 грн- нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 688,17 грн - штраф (процентна складова), яку і просило стягнути позивач на свою користь.

Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області

від 25 березня 2019 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року, у задоволенні позовних вимог

АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками, якого погодився і суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк», оскільки до суду не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів і пам`ятки клієнта, що в сукупності із заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг та про досягнення згоди між сторонами щодо всіх умов кредитування; самі Умови та Правила надання банківських послуг не містять представлених позивачем підстав щодо ознайомлення ОСОБА_1 із ними, або підпису позичальника щодо згоди із ними; позивачем суду не надано доказів того, що банківська картка, яка передбачена умовами заяви-анкети, була видана відповідачу; і доказів, що підтверджують тип та строк дії цієї картки, що є істотними умовами договору; доказів зарахування кредитних коштів на картку (встановлення кредитного ліміту у розмірі т.п.). Доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку не надали, виписки по даному рахунку, яка і мала би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якої суд мав би встановити розмір грошових коштів отриманих позичальником.

В анкеті-заві зазначені відомості не містяться.

13 серпня 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ці судові рішення та просило скасувати їх й постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» мотивовані тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не в повній мірі дослідили та не надали оцінку вимогам та доказам викладеним у їх позовній заяві.

Крім того, посилалось на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені всупереч судовій практиці, а доводи касаційної скарги мають виняткове значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається, предметом позову в цій справі є вимога майнового характеру про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 35 951,54 грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому ця справа є малозначною (пункт перший частини шостої статті 19 ЦПК України).

Встановлені судами фактичні обставини справи та правовідносини; доводи касаційної скарги; ціна позову та застосування норм матеріального та процесуального права дають підстави для висновку, що зазначена скарга не представляє значної складності, а тому в силу пункту 2 частини 1 статті 19 ЦПК України є малозначною.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики не може бути взято до уваги, оскільки ухвалені судові рішення не суперечать позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року справа № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), а базуються на тому, що позивачем не надано доказів на підтвердження доводів позовних вимог.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом другим частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту два частини третьої статті 389, пункту один частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом два частини третьої статті 389, пунктом один частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко