Провадження № 2/702/79/19
Справа № 702/2/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі головуючого - судді Діденко Т.І., з участю секретаря - Прилуцької О.І, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лукашівської сільської ради про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач 03.01.2019 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди.

Підставою для позову вважає те, що він відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» 03.03.2018 звернувся із запитом на інформацію до Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, в тому числі щодо надання копії посадової інструкції секретаря Лукашівської сільської ради, який був зареєстрований під вх. № 15 від 03.02.2018, оскільки відповіді на його звернення були підписані секретарем сільської ради, він мав намір переконатися в тому, що секретареві надані такі повноваження, а документи підписані нею мають юридичну силу.

Листом з вих. №76 від 03.03.2018 виконавчий комітет відмовив йому у задоволенні запиту.

Відсутністю своєчасної відповіді на запитувану інформацію відповідач наніс йому моральну шкоду, яка виразилась у стресі від очікуваної відповіді, він повинен був чомусь платити певні кошти за друк і копіювання посадової інструкції секретаря сільської ради, яка містить два аркуші; переживанні, за те, що він не зміг реалізувати свої права та законні інтереси.

Це стало підставою для звернення до суду адміністративного суду. Черкаський окружний адміністративний суд рішенням у справі № 823/1193/18 від 18.04.2018 визнав неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області при розгляді запиту на інформацію від 03.03.2018 (вх. № 15) та зобовязав надати відповідь на запит.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.82, 175, 176 ЦПК України, ст. 23, 1167 ЦК України, ст.24 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» позивач просить стягнути з виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 просить задовільнити позов, справу розглянути без нього, про що вказав в тексті позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав в суд відзив на позов, в якому позов не визнає повністю і вважає, що позов до задоволення не підлягає повністю; заперечує проти наведених позивачем обставин та правових підстав позову, не погоджується з ними, оскільки позивач на території Лукашівської сільської ради не проживає та не зареєстрований, не є виборцем. Нерухомого майна на території Лукашівської сільської ради не має. Поставлені в його запиті питання не стосуються реалізації позивачем його соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів. Але позивач подає численні запити та звернення до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради. У своїх зверненнях допускає образливі висловлювання на адресу працівників сільської ради, демонструє зверхність в спілкуванні, насміхається, демонструє певну радість та задоволення від подання численних звернень. Маючи пільги із сплати судового збору зловживає своїми правами на звернення до судів. Жодних страждань в його поведінці не було.

Завдання позивачу моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами, у тому числі й обставинами щодо тяжких змін у житті позивача, погіршення стану його здоров'я та самопочуття, шкоди честі та гідності тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи; а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки:

Згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 визнана протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області при розгляді запиту ОСОБА_1 від 03.03.2018 (вх.№ 15) в частині, що стосується надання копії посадової інструкції секретаря Лукашівської сільської ради; зобовязано виконавчий комітет Лукашівської сільської ради надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 03.03.2018 (вх.№15) в частині, що стосується надання копії посадової інструкції секретаря Лукашівської сільської ради.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виникнення такої шкоди тісно пов'язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно-психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов'язковість виникнення моральної шкоди. Судова практика виходить із того, що об'єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Згідно ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на бовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї набули статусу частини національного законодавства.

Згідно ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Закон прямо визначає, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 1, 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. При тому під практикою Суду закон розуміє всю без винятку практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї та практика Європейського суду з прав людини є частиною українського законодавства. Уся без винятку практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. При цьому практика Європейського суду з прав людини має пріоритет у застосуванні.

Відповідно до п.8) ч.1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів власних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами; особливості предмета спору; ціни позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України», від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Позивач не надав суду жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового звязку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою.

Суд, відповідно до вимог ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві, відповідно, в задоволенні позов них вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. необхідно відмовити.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.10) ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ч.1 ст. 9 Конституції України; ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; практика Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України», від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України»; ст. 1, 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»; ст.11, 22, 23, 201, 276, 280, 1167, ЦК України; ч.4 ст.10, ст.1, 12, 76, 81, 141, 258, 263, 273, 354, 355 ЦПК України; п.8) ч.1 ст. 2 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лукашівської сільської ради про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

Суддя Т.І.Діденко