Головуючий у І інстанції Гуменюк А.І.
Провадження №22-ц/824/1271/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування рішення третейського суду та визнання третейських угод недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, змінивши підстави позову, просив постановити судове рішення, яким визнати недійсним п. 10.3. Кредитного договору № 800003487 від 25.03.2008 року, укладеного між ним та ПАТ «Альфа-банк»; визнати недійсним ст. 7 Іпотечного договору № 800003487-И від 25.03.2008 року; скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у справі № 2521-2/591/14 від 16 вересня 2014 року та стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що 25 березня 2008 року між ним та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Альфа-Банк», було укладено Кредитний договір № 800003487.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором того ж дня, 25 березня 2008 року, між банком та ОСОБА_3, як поручителем, було укладено Договір поруки № 800003487-П, а також було укладено між банком, як іпотекодержателем, та ОСОБА_2, як іпотекодавцем, Іпотечний договір № 80003487-И.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі третейського судді Веремій Т.М. від 16 вересня 2014 року задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа - Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 372 323,37 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 333 853,28 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 20 087,76 грн., заборгованості по пені в розмірі 18 382,33 грн.

Вищевказане рішення третейського суду підлягає скасуванню, а третейська угода має бути визнана недійсною, оскільки склад третейського суду, яким прийнято оскаржуване рішення, не відповідає вимогам закону. Так, згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців співзасновниками Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», при якій існує Постійно діючий третейський суд, є особи, причетні до ПАТ «Альфа-Банк», а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Більшість Правління Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», при якій існує Постійно діючий третейський суд, є особи, причетні до ПАТ «Альфа-банк», а саме Голова правління ОСОБА_6, заступник Голови правління ОСОБА_7, члени правління: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Відповідно до Статуту ВГО, Положення та Регламенту Постійно діючого третейського суду при ВГО «Всеукраїнський фінансовий союз», троє з п'яти членів Правління ВГО «Всеукраїнський фінансовий союз» є особами, пов'язаними з ПАТ «Альфа-банк» та його мажоритарним акціонером представницькими, службовими, трудовими відносинами, і цієї кількості достатньо для проведення будь-якого правомочного засідання Правління і прийняття будь-якого рішення щодо Постійно діючого третейського суду при цій ВГО та особисто його суддів, у тому числі, і про заснування або ліквідацію третейського суду, його матеріального забезпечення, затвердження і внесення змін до його Положення чи Регламенту; призначення Голови Третейського суду і його суддів, їх переобрання, припинення їх повноважень; виплату суддям гонорарів та їх матеріальне заохочення. Ці особи могли впливати на третейського суддю Веремій Т.М. при постановленні оскаржуваного рішення.

Крім того, позивач посилався на те, що йому видавався споживчий кредит на власні потреби, а саме для купівлі квартири для власного проживання. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03 лютого 2011 року, який набрав чинності 12 березня 2011 року, було внесено зміни в частині того, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки). Оскаржуване рішення прийняте судом у вересні 2014 року, тобто на момент постановлення рішення третейським судом, такий не був уповноважений на розгляд спорів щодо споживачів кредитних послуг. З цих підстав ОСОБА_2 вважає, що рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі судді Веремій Т.М., постановлене 16 вересня 2014 року в м. Чернігові у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано.

У задоволенні позову в частині визнання третейських угод недійсними - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 730,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позову ОСОБА_2, відповідач ПАТ «Альфа - Банк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду в частині скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 16 вересня 2014 року, а також в частині стягнення з ПАТ «Альфа - Банк» на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору - скасувати. В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідач просив залишити без змін.

В судове засідання учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з»явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та розподілу понесених по справі судових витрат, апеляційний суд на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк»мотивовано тим, що правовідносини, які виникли на підставі кредитного договору, не регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до його положень Банк не є споживачем послуг та звернувшись до суду з позовом, лише захищає своє порушене право в договірних відносинах. Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є лише одним із способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів, а тому ПАТ «Альфа-Банк» мав право на звернення до третейського суду з вимогами про стягнення заборгованості з позичальника на підставі застереження, внесеного до кредитного договору, що є третейською угодою.

Однак, з вищенаведеними доводами колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Кредитний договір №800003487, за яким Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою 13,80% річних строком до 25 березня 2023 року (а.с.10-13, том 1).

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №800003487 від 25 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений 25 березня 2008 року Договір поруки № 800003487-П (а.с.14, том 1).

Також в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №800003487 від 25 березня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений 25 березня 2008 року Іпотечний договір № 800003487-И (а.с.15-18, том 1).

У пункті 10.3 укладеного між сторонами Кредитного договору було укладено третейську угоду, згідно якої сторони домовились, що судовий захист прав і законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з Договором, у тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні дії Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків і недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, що якщо одна із Сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їхнього спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання та виклику Сторін. Такий же порядок вирішення спорів визначено між сторонами у ст. 7 Іпотечного договору № 800003487-И (а.с.18, том1).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі третейського судді Веремій Т.М. від 16 вересня 2014 року задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 372 323,37 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 333 853,28 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 20 087,76 грн., заборгованості по пені в розмірі 18 382,33 грн. (а.с.19-21, том 1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та скасування рішення Постійно діючого Третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який укладений між позичальником ОСОБА_2 та банком ПАТ «Альфа-Банк» не підвідомчий третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ та може бути скасоване, серед іншого, якщо справа, по якій, прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Закон України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14. ОСОБА_11 набрав чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведені висновки щодо застосування вищенаведених норм права містяться в постановах Верховного Суду: від 06 серпня 2018 року у справі

№ 786/130/18 (провадження №61-20916ав18); від 23 квітня 2018 року у справі

№ 751/3833/17 (провадження №61-279св18); від 30 січня 2018 року у справі

№ 755/15234/15-ц (провадження №61-1245св17); від 20 червня 2018 року у справі

№ 2-2869/11 (провадження №61-4433св18).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 в частині скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 16 вересня 2014 року по даній справі, оскільки спір щодо стягнення заборгованості за споживчим кредитом третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий. При цьому, колегія суддів зауважує, що у справі, яка переглядається, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено 16 вересня 2014 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судом», розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно послався на п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та не врахував, що він не розповсюджується на спори про стягнення заборгованості з боржників, в яких Банк, захищаючи своє порушене право, звернувся про стягнення заборгованостідо третейського суду, оскільки такий спосіб захисту порушених прав Банку передбачено законом.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ПАТ «Альфа-Банк» без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: