Ухвала

21 січня 2019 року

м. Київ

справа № 235/6285/17

провадження № 61-44012ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49 грн 46 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38 405 грн 30 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року виправлено описку в рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року, викладено резолютивну частину рішення в такій редакції: «Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49 грн 46 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38 510 грн 52 коп.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року в частині позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату підпускних у розмірі 49 грн 46 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38 405 грн 30 коп. скасовано, у цій частину у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2, на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Крім того, особа, яка подала касаційну скаргу, просить поновити строк касаційного оскарження судового рішення, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку.

У разі пропущення строку, встановленого статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки наведена та підтверджена заявником обставина, а саме: отримання постанови суду апеляційної інстанції лише 14 серпня 2018 року та повторне звернення з касаційною скаргою, свідчить про пропущення процесуального строку з поважних причин.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року - 1 762 грн.

Ціна позову у даній справі, з урахуванням уточнення позовних вимог, становить 51 912 грн 70 коп., яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правила пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведені та не обґрунтовані.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року та постанова Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2, строк на касаційне оскарження рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року та постанови Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк