ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9195/19 Справа № 212/4554/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого -судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року, ухваленого суддею Власенко М.Д. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 29 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», (надалі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В мотивування заявленого позову посилається на те, що вона у період з 1980 по 1988 рік працювала РУ ім.. Леніна ВО «Кривбасруда» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») підземним сигналістом-рукоятником. Під час виконання посадових обов`язків 20.04.1985 року з нею стався нещасний випадок. Висновком МСЕК від 22.03.1995 року їй встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, безстроково. 22 березня 1988 року звільнена з підприємства за власним бажанням. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через нещасний випадок їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких вона зазнає впродовж багатьох років, оскільки наслідки травми призвели до виникнення постравматичного остеохондрозу грудного відділу хребта, біль не дає спокійно відпочивати (спати), стан здоров`я не поліпшується, що викликає страждання і переживання, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 160000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на її користь у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» 25000 грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про зміну рішення суду та збільшення розміру моральної шкоди до 160000 грн. В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначає, що судом першої інстанції не враховано ступінь ушкодження здоров`я позивача, тяжкість отриманої травми та вимушених змін у її житті.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вважає, що судом вірно враховано усі обставини справи.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 з 1980 року по 22.03.1988 року працювала підземним сигналістом-рукоятником в Рудоуправлінні ім. Леніна ВО «Кривбасруда» правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (а.с. 7-8).

Згідно акту №11 про нещасний випадок на виробництві, що стався 20.04.1985 року, складеного на підприємстві в Рудоуправлінні ім. Леніна ВО «Кривбасруда», проведено розслідування нещасного випадку що стався з ОСОБА_1 . В акті зазначено, що 20 квітня 1985 року близько о 22 годині 40 хвилин ОСОБА_1 після здачі зміни пасажирським поїздом їхала з посадочної площадки №2 до стволу шахти ім. Леніна. Не доїжджаючи до посадочної площадки №1 поїзд зупинився та ОСОБА_1 вийшла з вагону на негабаритну сторону. В цей час, склад тронувся та по ходу руху складу Бірук розвернуло між вагоном та стіною вироблення. Причиною нещасного випадку, зазначено: початок руху пасажирського складу без попереджувального сигналу; передчасний вихід потерпілої з пасажирського вагону на негабаритну сторону вироблення. В наслідок нещасного випадку, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Забою грудної клітини». (а.с.9-10).

Відповідно до висновку МСЕК від 22.03.1995 року позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, безстроково та група інвалідності не визначена (а.с.11).

Згідно з копії амбулаторної карти, позивачка неодноразово знаходилась на амбулаторному лікуванні у зв`язку з отриманим тілесним ушкодженням у вигляді забою грудної клітини (а.с.12-18).

Судом встановлено, що з 1980 року по 22.03.1988 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із відповідачем, отримала травму у зв`язку з нещасним випадком що стався на виробництві. Висновком МСЕК від 22.03.1995 року вперше позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обов`язку відповідача компенсувати моральну шкоду позивачу спричинену отриманим професійним захворюванням.

Згідно вимог п.3,4 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому ОСОБА_3 стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено 25% втрати професійної працездатності у березні 1995 р., тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги, а не положення ст.237-1 КЗпП України, застосовані судом.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4173 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 20865,00 грн., а максимальний 834600,00 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з трудовим каліцтвом позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність вперше у розмірі 25%, в подальшому стан її здоров`я не відновився. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, вона у 1988 році звільнилася, періодично проходить лікування, потребує медикаментозного лікування у зв`язку з отриманою травмою, що підтверджується випискою з історії хвороби.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, є дещо заниженим, визначений без повного урахування роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин, у зв`язку із чим доводи представника позивача, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманої травми, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі вперше 25%, та подальше не відновлення стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди слід змінити та збільшити з 25000 грн. до 55000 грн., що відповідно положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1,3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року, змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1 з Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», збільшивши його з 25000 грн. до 55000 грн., без утримання податків та обов`язкових платежів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 05 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: