Справа № 350/874/17
Провадження № 22-ц/4808/66/19
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_2 на ухвалу Рожнятівського районного суду, постановлену суддею Пуликом М.В. 31 жовтня 2018 року в селищі Рожнятів у справі за скаргою ФОП ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії в.о. начальника Рожнятівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Лутчин В.Я., про передачу виконавчого провадження.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що рішенням Рожнятівського районного суду від 06.02.2018 року, ухваленим за результатами розгляду цивільної справи №350/874/17, її зобов'язано знести самочинно збудовані об'єкти нерухомості, а саме добудову до існуючого магазину та паркан, площа забудови яких в загальному складає 0,083 га, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0101 га. по АДРЕСА_1.

На даний момент рішення перебуває на виконанні в Рожнятівському районному ВДВС.

08.08.2018 року стягувач ОСОБА_4 звернувся до начальника Рожнятівського районного ВДВС із заявою про відвід головного державного виконавця Гулянич О.В. Як підставу для відводу зазначено те, що в розумінні ОСОБА_4, державний виконавець не вживає всіх необхідних дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій.

Постановою в.о. начальника Рожнятівського районного відділу ДВС Лутчин В.Я. від 14.08.2018 року виконавче провадження передано від державного виконавця Гулянич О.М. до старшого державного виконавця Вагилевича В.М.

Однак, за результатом розгляду заяви про відвід в постанові не зазначено, чи підлягає така заява задоволенню, а державний виконавець Гулянич О.М. відводу, а одразу зроблено висновок про передачу виконавчого провадження.

Такі дії скаржник вважає незаконними, а відвід необгрунтованим При цьому зазначає про відсутність будь-яких зобов'язань між нею та Гулянич О.М., оскільки вона теж оскаржувала в судовому порядку дії та бездіяльність даного державного виконавця.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Рожнятівського районного ВДВС Лутчин В.Я. від 14.08.2018 року ВП №56457900 про передачу виконавчого провадження передано від головного державного виконавця Гулянич О.М. до старшого державного виконавця Вагилевича В.М.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 31.10.2018 року відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_2

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ФОП ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в постанові від 14.08.2018 року в.о. начальника Рожнятівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Лутчин В.Я. жодним чином не зазначає, чи підлягає Гулянич О.М. відводу, а одразу переходить до висновку про необхідність передачі виконавчого провадження від головного державного виконавця Гулянич О.М. до старшого державного виконавця Вагилевича В.М. Таким чином скаржник була позбавлена права вирішувати питання про передачу виконавчого провадження іншому державному виконавцю.

Незаконність оскаржуваної постанови також підтверджується і ухвалою Рожнятівського районного суду від 17 вересня 2017 року, якою визнано бездіяльність головного державного виконавця Рожнятівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гулянич О.М., яка полягає у ненаданні відповіді на заяви ОСОБА_2 від 20.06.2018 року та від 23.07.2018 року у виконавчому провадженні №56457900 протиправною та зобов`язано надати відповідь на вказані заяви. Проте суд, постановляючи оскаржувану ухвалу не надав жодної оцінки цій ухвалі.

Вказує також, що мотивована постанова про задоволення відводу головного державного виконавця Гулянича О.М. Рожнятівським районним ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області не виносилась.

Крім цього, вважає, що вказаними діями керівництво Рожнятівського районного відділу ДВС намагається унеможливити притягнення до відповідальності державного виконавця за дії та бездіяльність в даному виконавчому провадженні.

Просить скасувати ухвалу Рожнятівського районного суду від 31.10.2018 року та постановити нову, якою скаргу задовольнити повністю.

Сторони в засідання апеляційного суду не з'явилися.

Рожнятівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та представник стягувача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, в задоволенні апеляційної скарги просять відмовити.

Апелянт в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні в Рожнятівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області перебуває виконавчий лист №350/874/17, виданий 21.05.2018 року Рожнятівським районним судом про зобов'язання ОСОБА_2 знести самочинно збудовані нею об'єкти нерухомості, а саме добудову до існуючого магазину та паркан, площа забудови яких в загальному складає 0,083 га, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0101 га по АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Постановою про передачу та прийняття виконавчого провадження в.о. начальника Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Лутчина В.Я. ВП №56457900 від 14.08.2018 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_4 про відвід головного державного виконавця по справі Гулянич О.М., вирішено передати виконавче провадження від головного державного виконавця Гулянич О.М. до старшого державного виконавця Рожнятівського районного відділу Вагилевич В.М.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі суду зазначив про те, що скаржник звернулася до суду з даною скаргою як фізична особа-підприємець. При цьому, відмовляючи в задоволенні скарги, виходив з того, що в.о. начальника Рожнятівського районного відділу ДВС Лутчин В.Я. діяв в межах закону та наданих йому службових повноважень, а тому постанова про передачу та прийняття виконавчого провадження від 14.08.2018 року не суперечить чинному законодавству.

Однак погодитися в повній мірі з такими висновками колегія суддів не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 3, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6 (із змінами і доповненнями), право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, визначених у статті 7 Закону про виконавче провадження, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого згідно із вимогами ЦПК, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи та Єдиного державного реєстру судових рішень, сторонами по справі №350/874/17 (провадження №2/350/37/2018) про знесення самочинного будівництва є фізичні особи ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Відповідно, згідно копії постанови про передачу та прийняття виконавчого провадження ВП №56457900 від 14.08.2018 року сторонами виконавчого провадження є стягувач ОСОБА_4 як фізична особа та боржник ОСОБА_2 як фізична особа (а.с. 3).

В правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 13.03.2018 року по справі №306/2004/15-ц, зазначено також, що наявність у фізичної особи статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково розглянув скаргу ОСОБА_2 подану нею, як фізичною особою-підприємцем, оскільки її розгляд не належить здійснювати в порядку цивільного судочинства.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Під правоздатністю пред'являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову у суд, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів й права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов'язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «ЛеКонт, Ван Левен і Де Мейєр проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), заяви № № 6878/75, 7238/75).

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. United Kingdom)).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, провадження у справі за скаргою ФОП ОСОБА_2 на дії в.о. начальника Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Лутчина В.Я. слід закрити.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Рожнятівського районного суду від 31 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ФОП ОСОБА_2 на дії в.о. начальника Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Лутчина В.Я. закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Ясеновенко Л.В.