ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Чернівці Справа № 727/6405/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.,

секретар: Андрушків С.П.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Смотрицького В.Г., дата складання повного тексту рішення 16.07.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 червня 2003 року. Від даного шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час син навчається на ДВНЗ «Чернівецький транспортний коледж». Позивач є матеріально забезпеченою, однак утримувати сина самостійно не в змозі, а відповідач матеріальної допомоги на це не надає, хоча є працездатним, працює неофіційно та отримує достатній дохід.

На підставі наведеного просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не більше як до досягнення останнім 23 років.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1 300 грн щомісячно починаючи з 10 червня 2019 року і до 30 липня 2020 року, включно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Провадження №22-ц/822/881/19 Категорія 50

ОСОБА_1 із вказаним рішенням не погодилася в частині визначеного судом розміру аліментів та оскаржила його в апеляційному порядку.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, визначений розмір аліментів у сумі 1 300 грн є мізерним та не може забезпечити гідне життя, харчування та навчання ОСОБА_3 . Крім того, вказує, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, проблем зі здоров`ям не має, працює не офіційно та отримує регулярний дохід, на утриманні інших осіб немає, володіє нерухомістю, а тому просить стягнути з відповідача 3 000 грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що повнолітній син сторін, продовжуючи навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який частково визнав позов, є особою працездатного віку та має можливість надавати таку.

З такими висновками колегія суддів повністю погоджується.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 червня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6).

Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12).

З довідки №234 від 20.05.2019 року, виданої ДВНЗ «Чернівецький транспортний коледж», вбачається, що ОСОБА_3 навчається на 3 курсі денного відділу державної форми навчання, спеціальність «обслуговування та ремонт автомобілів і двигунів», термін навчання з 01.09.2016 року по 30.07.2020 року (а.с.8).

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і, у зв`язку з цим, потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Частиною 1 ст.199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, судом першої інстанції враховано правила ст.ст.182, 199 СК України, надано оцінку зібраним у справі доказам, зокрема визнання відповідачем можливості надавати таку допомогу, а також визначено належний до сплати розмір аліментів.

Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач отримує регулярний дохід, оскільки це є лише припущеннями позивача, а відповідно до положень ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведених мотивів, частковим визнанням позову відповідачем та його погодження з рішенням суду, суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а позивачем не доведено належними доказами, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в більшому розмірі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для зміни чи скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, О.О. Одинак/