ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» вересня 2019 року

м. Харків

справа № 643/495/16-ц

провадження 22ц/818/3940/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Колтунової А.І., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року в складі судді Поліщук Т.В.

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 липня 2010 року вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька, ОСОБА_3 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано.

Зазначила, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймає участі у її вихованні, догляду.

Вказала, що на неодноразові прохання та вимоги до відповідача про сплату аліментів на утримання його неповнолітньої дитини, він не звертає уваги.

Зазначила, що відповідач працює неофіційно та може надавати матеріальну допомогу. Зі свого боку вона прикладає всі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє в повній мірі забезпечити та задовольнити потреби дитини.

Вказала, що відповідач аліментів нікому не сплачує, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, у шлюб після розлучення не вступав, інших неповнолітніх та повнолітніх дітей, непрацездатних батьків не має.

Просила стягнути аліменти з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000,00 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 21 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 487,20 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що оскаржуваним рішенням не враховано його матеріальний стан та матеріальний стан другої дитини; що судом першої інстанції не застосовано норму закону, на підставі якої суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої стягнуто аліменти; що з січня 2019 року з його заробітної плати утримуються не тільки аліменти, а ще й заборгованість по аліментам, яку він не визнає; що його син ОСОБА_4 потребує додаткового лікування та харчування, оскільки у нього абструктивний бронхіт, який може перейти в астму, також є заборгованість з оплати комунальних послуг.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду першої інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і якщо вони ухиляються від цих зобов`язань, аліменти на їх утримання стягуються в судовому порядку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року розірвано.

Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася донька, ОСОБА_3

З 04 вересня 1991 року ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 . Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з нею.

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 57846272 від 05 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 643/495/16-ц, виданим Московським районним судом м. Харкова 30 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 21 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Московським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 10-30/ДВ-12 від 05 грудня 2018 року заборгованість згідно виконавчого листа № 643/495/16-ц від 30 листопада 2018 року станом на 01 грудня 2018 року складає 34 352,00 грн.

З заяви ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20 грудня 2018 року вбачається, що стягнуті кошти з ОСОБА_2 вона просила перераховувати на картку № НОМЕР_2 .

З 18 грудня 2015 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , у яких ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 .

З довідки про доходи Приватної фірми «Каштан» від 17 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 працює у Приватній фірмі «Каштан» та займає посаду водія автотранспортних засобів-експедитор і отримує заробітну плату, зокрема, за вересень 2015 року нараховано 1705,00 грн., за жовтень 2015 року - 1705,00 грн., за листопад 2015 року - 1705,00 грн., всього 5115,00 грн.; утримано податку з доходів фізичних осіб за цей період - 465,57 грн., загальна сума доходу становить 4649,43 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 частково виконує заочне рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів на дитину. Так, 17 січня 2019 року та 18 лютого 2019 року він перерахував позивачу суму в загальному розмірі 1000,00 грн.

12 квітня 2018 року ним перераховано на рахунок № НОМЕР_2 кошти на суму 499,49 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455,00 грн., з 1 травня - 1531,00 грн., з 1 грудня - 1689,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689,00 грн., з 1 травня - 1777,00 грн., з 1 грудня - 1860,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860,00 грн., з 1 липня - 1944,00 грн., з 1 грудня - 2027,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027,00 грн., з 1 липня - 2118, 00 грн., з 1 грудня - 2218,00 грн.

Задовольняючи позов та стягуючи аліменти на утримання дочки у розмірі 1000,00 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 є працездатною людиною і як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, забезпечивши її мінімально необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання, однак не надає регулярно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу, ухиляється від обов`язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини, виходячи із стану здоров`я та матеріального становища сторін та дитини, вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Крім того, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим з 01 січня 2019 року - 1013,50 грн., з 01 липня 2019 року - 1059,00 грн., з 01 грудня 2019 року - 1109,00 грн.

Матеріали справи містять довідку про доходи ОСОБА_2 за період з вересня 2015 року по листопад 2015 року, з якої вбачається, що загальна сума доходу за цей період складає 4649,43 грн. Проте, ця довідка не може слугувати доказом тяжкого майнового становища відповідача, оскільки вона є неповною, свідчить про його дохід лише за три місяці 2015 року. Не надано відповідних доказів його тяжкого майнового становища і до апеляційної скарги, хоча це є, як зазначено в апеляційній скарзі, підставою для скасування судового рішення.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо того, що оскаржуваним рішенням не враховано його матеріальний стан та матеріальний стан другої дитини; що визначена судом сума аліментів становить для нього надмірний фінансовий тягар, є необґрунтованими, оскільки заявником не надано доказів того, що він не зможе надавати матеріальну допомогу, визначену судом своїй неповнолітній дочці. Розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача визначено із врахуванням встановленого прожиткового мінімуму для дитини і він відповідає засадам справедливості та розумності.

Крім того, на глибоке переконання суду, утримання однієї дитини не може погіршувати становище іншої дитини, яка, крім іншого, проживає окремо від батька.

Посилання ОСОБА_2 на те, що за його відсутністю та відсутністю його представника суд розглянув його заяву про відстрочку виконання виконавчого листа та заяву про перегляд заочного рішення; що його заява про відстрочку виконання виконавчого листа до розгляду не призначалась, а розглядалась лише заява про перегляд заочного рішення; що судом розглянуто його вказані заяви в порушення вимог чинного законодавства, оскільки на його утриманні знаходиться його дружина, двоє малолітніх дітей, а також стягуються аліменти на утримання дитини від першого шлюбу; що судом першої інстанції не застосовано норму закону, на підставі якої суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої стягнуті аліменти; що з січня 2019 року з його заробітної плати утримуються не тільки аліменти, а ще й заборгованість по аліментам, яку він не визнає; що його син ОСОБА_4 потребує додаткового лікування та харчування, оскільки у нього абструктивний бронхіт, який може перейти в астму, також є заборгованість з оплати комунальних послуг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не є підставою для відмови в стягненні аліментів.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо того, що розгляд справи судом першої інстанції проведено за його відсутності, оскільки він не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не впливають на правильність вирішення спору з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно зворотні повідомлення поверталися до суду першої інстанції з поміткою «за строком зберігання», у зв`язку з чим по справі ухвалено заочне рішення. ОСОБА_2 реалізував своє право на перегляд заочного рішення суду та подав відповідну заяву, а також подав заяву про відстрочку виконання виконавчого листа та звільнення від заборгованості по аліментам. Під час розгляду вказаних заяв ОСОБА_2 та його представника було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У судовому засіданні представник ОСОБА_2 давала пояснення по суті спору, подавала свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів і міркувань інших учасників справи.

Крім того, представник відповідача та сам відповідач скористалися наданими їм законом процесуальними правами під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а позивача звільнено від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.І. Колтунова

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 04 вересня 2019 року.