Провадження № 22-ц/812/292/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Миколаїв

справа № 487/2507/17-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

переглянувши в апеляційному порядку питання за поданням

приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області

про визначення частки боржника у спільному майні

у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 12 грудня 2018 року суддею Гаврасієнком В.О. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 175 443, 93 грн., а додатковим рішенням цього ж суду від 15 травня 2018 року - 41 373, 83 грн.

26 листопада 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з поданням про визначення частки боржника ОСОБА_2 у майні за правилами статті 443 ЦПК.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2018 року подання повернуто заявникові у зв'язку з порушенням правил підсудності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати, посилаючись на помилковість висновку суду про необхідність застосування до подання приватного виконавця правил виключеної підсудності.

Учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду сторони та приватний виконавець не з'явились. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Справу розглянуто за їх відсутності, за участю представника апелянта.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з серпня 2018 року на виконанні у приватного виконавця Довгань В.В. знаходяться виконавчі листи, видані на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2018 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових сум за договором займа (а.с. 114, 127, 148, 150, 151, 153).

Боржник ОСОБА_2 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 187), на частку якого, як вважає приватний виконавець, можливо звернути стягнення, а відповідна частка має бути визначена судом.

Отже перед судом поставлене на вирішення процесуальне питання, пов'язане з виконанням судового рішення у цивільній справі.

Розгляд цього питання врегульовано VІ розділом ЦПК (процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень, та рішень інших органів (посадових осіб)).

Відповідно до частини 1 статті 446 ЦПК процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Стаття 443 ЦПК визначає умови та порядок розгляду судом подання державного чи приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Будь-яких особливих правил визначення підсудності такого за змістом подання виконавця ця норма не передбачає.

Отже, виходячи з аналізу правил статей 443, 446 ЦПК, подання державного чи приватного виконавця щодо визначення частки майна боржника розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким судом у даній справі є Заводський районний суд м. Миколаєва.

Повертаючи подання приватного виконавця з посиланням на порушення правил підсудності, суд першої інстанції виходив з того, що питання про визначення частки у нерухомому майні має вирішуватись за правилами виключної підсудності (частина 1 статті 30 ЦПК), про що зазначено в узагальненні практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, обговореної на засіданні Пленуму ВССУ 25 вересня 2015 року (далі - Узагальнення).

Проте правила частини 1 статті 30 ЦПК регулюють умови визначення підсудності спорів, які розглядаються за правилами позовного провадження, та не регулюють підсудність процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Підсудність цих справ, як зазначалось вище, регулюється спеціальною нормою - статтею 446 ЦПК.

Правова позиція, викладена в Узагальненні, на яку послався суд першої інстанції, ґрунтувалась на аналізі процесуального законодавства, чинного на той час, коли не передбачалось спеціального врегулювання підсудності за поданням державного виконавця (стаття 379 ЦПК у попередній редакції) та яке втратило чинність з 15 грудня 2017 року.

Крім того, повернення подання, як наслідок порушення правил підсудності, процесуальним законодавством взагалі не передбачено.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на положення статей 443, 446 ЦПК, помилково застосував правила частини 1 статті 30 ЦПК, яка не регулює питання підсудності подання виконавця, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням подання виконавця для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2018 року скасувати, справу направити до Заводського районного суду м. Миколаєва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 24 січня 2019 року.