Справа № 463/5285/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1374/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача

ОСОБА_2 , його представника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Четверта Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт від імені його матері ОСОБА_4 , посвідчений 29.07.2004 року державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Лопатіною О.В. та зареєстрований в реєстрі за №3-1961, з тієї підстави, що підпис на заповіті не належить його матері, є підробленим, відтак, заповіт вчинений поза волею і без участі ОСОБА_4 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що протягом останніх років він доглядав за хворою матір`ю, а тому підстав учиняти заповіт на користь далекого родича - відповідача ОСОБА_2 , який відноситься до спадкоємців п`ятої черги, у матері не було.

Позивач переконаний, що підпис на заповіті не належить його матері, оскільки за 40 років роботи фармацевтом у неї сформувався свій стиль почерку, який йому був достеменно відомий.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16.05.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доводам сторін і доказам, поданим на їх обґрунтування.

Зазначає, що він старанно вивчив підпис на заповіті у збільшеному вигляді і переконаний, що він підроблений.

Крім того, для нього є незрозумілим, чому експерти, які проводили повторну експертизу, не аналізували підпис на другому екземплярі заповіту, як це зробили експерти при первинній експертизі.

Просить також врахувати, що на заповіті немає підпису, як такого, а написано прізвище, ім`я та по батькові матері.

26.09.2018 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що оспорюваний заповіт підписано не ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є заповіт, посвідчений 29.07.2004 року державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Лопатіною О.В. та зареєстрований в реєстрі за №3-1961, згідно з яким ОСОБА_4 заповіла 1/3 частину від належної їй на праві власності частки в житловому будинку АДРЕСА_1 своєму синові - ОСОБА_1 , а 2/3 частини - ОСОБА_2 (а.с.5).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років (а.с.4).

Позивач ОСОБА_1 раніше вже звертався з позовом про визнання цього заповіту недійсним, але з інших підстав (внаслідок застосування до матері психічного тиску), і рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29.09.2015 року в його задоволенні було відмовлено (а.с.36-39).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Підстави звільнення від доказування передбачені у ст.82 ЦПК України.

Зокрема, цією статтею передбачено, що доказуванню не підлягають: обставини, які визнаються учасниками справи, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими; обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом, тощо.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами доказування: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За вимогами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, зокрема, обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У статті 78 ЦПК України (допустимість доказів) зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 103 ЦПК України передбачено, що якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Відповідно до ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Однак, відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивовано в судовому рішенні.

З матеріалів справи встановлено, що за клопотанням позивача суд першої інстанції двічі призначав у даній справі почеркознавчу експертизу, проведення якої первинно доручав експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, а повторну експертизу - експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

За висновками цих двох експертиз (а.с.87-93, 124-132) встановлено, що рукописний запис: « ОСОБА_4 » в графі «Підпис» від імені ОСОБА_4 на оспорюваному заповіті виконаний ОСОБА_4 - матір`ю позивача.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту належності підпису на заповіті від імені ОСОБА_4 іншій особі, позивач не надав, а тому його висновок про підробку підпису матері є припущенням.

Доводи апелянта про те, щоб апеляційний суд перевірив належність підпису на заповіті його матері, є безпідставними, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями для вирішення цього питання, а тому в такому випадку, за клопотанням сторони, призначається експертиза, що і було зроблено судом першої інстанції.

Отже, оцінивши належним чином всі докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявленого позивачем позову, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 серпня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.