Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 754/851/16-ц

провадження № 61-10111св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», яка підписана представником Гречкосій Аллою Володимирівною, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у складі судді: Галась І. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Соколової В. В., Ратнікової В. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк) звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитним договір № 77.1/АК-01763.08.2, згідно якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 97 208,55 грн терміном по 02 жовтня 2015 року включно, із процентною ставкою за кредитом у розмірі 14 % річних.

У кредитному договору сторони обумовили, що починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, позичальник зобов`язався частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1 157,24 грн та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

Факт отримання кредитних коштів в сумі 97 208,55 грн підтверджується заявою на видачу готівки № 1691_20 від 02 жовтня 2008 року.

Таким чином банк виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів згідно з умовами кредитного договору, однак відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.

ПАТ «Родовід Банк» просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11 січня 2016 року, становить 489 902,73 грн та складається з:

простроченої заборгованості за кредитом - 67 898,49 грн;

пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за період з 11 січня 2015 року по 11 січня 2016 року - 387 194,09 грн;

3% процентів річних від суми простроченої заборгованості - 5 261,73 грн;

інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості - 29 548,43 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року, позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором 77.1/АК-01763.08.2 від 02 жовтня 2008 року в розмірі 135 796,98 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 67 898,49 грн, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Родовід Банк». Разом із тим, розмір пені, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, підлягає зменшенню до розміру суми заборгованості по кредиту, оскільки кредитор не вживав заходів щодо зменшення розміру заборгованості, у тому числі й пені та зволікав зі зверненням до суду із позовом.

Відмовляючи у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості, суд першої інстанції зробив висновок, що сторони у пункті 1.5 кредитного договору визначили розмір процентної ставки, яку відповідач сплачує за користування кредитом, а тому положення статті 625 ЦК України не можуть бути застосовані до цих відносин.

Твердження відповідача про сплив позовної давності суди визнали є безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідач сплачував кошти за кредитним договором за період 2008-2014, зокрема, 16 вересня 2014 року відповідачем сплачено 2 000 грн відповідно до призначення платежу: виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 77.1/АК-01763.08.2 від 02 жовтня 2008 року, що свідчить про визнання ним та виконання своїх зобов`язань, оскільки він вчинив дії на сплату не лише місячного платежу, а й на погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам.

Аргументи учасників справи

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року, у якій просить скасувати оскаржені рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що сума заборгованості становить 38 429,25 грн, оскільки загальна сума кредиту з процентами за користування кредитом та його обслуговування становить 178 355,46 грн і відповідач сплатив позивачу 139 906, 21 грн. Суд першої інстанції стягнув заборгованість за кредитним договором у розмірі 135 796,98 грн, тим самим вийшов за межі позовних вимог і не вказав у резолютивній частині рішення про стягнення пені. Апеляційний суд у мотивувальній частині зазначив про стягнення пені, проте у рішенні суду першої інстанції про стягнення пені нічого не зазначено.

У січні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» через представника Гречкосій А. В. звернулося із касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року, у якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили фактичних обставин, передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України, та не навели розрахунків для зменшення розміру неустойки до розміру суми заборгованості по кредиту. Вказує, що суди неправильно застосували частину другу статті 625 ЦК України, оскільки проценти, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України за своєю природою відрізняються від процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами. Крім того нарахування інфляційних втрат та 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Тому відсутнє подвійне стягнення відсотків за кредитом та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2016 року у справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2017 року у справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Родовід Банк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційних скаргах, з таких мотивів.

Суди встановили, що 02 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитним договір № 77.1/АК-01763.08.2, згідно пункту 1.1. якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 97 208,55 грн терміном по 02 жовтня 2015 року включно, із процентною ставкою за кредитом у розмірі 14 % річних.

У кредитному договору № 77.1/АК-01763.08.2 сторони домовилися, що: починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, позичальник зобов`язався частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1 157,24 грн та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку (пункт 3.1.1.); за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості (пункт 3.6.)

Факт отримання кредитних коштів у сумі 97 208,55 грн підтверджується заявою на видачу готівки № 1691_20 від 02 жовтня 2008 року.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів згідно з умовами кредитного договору. Однак відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 11 січня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 489 902,73 грн, яка складається:

простроченої заборгованості за кредитом - 67 898,49 грн;

пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за період з 11 січня 2015 року по 11 січня 2016 року - 387 194,09 грн;

3 % процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 5 261,73 грн;

інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості - 29 548,43 грн.

При залишенні без змін рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вказав, що оскаржене рішення постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, і колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що сторони у кредитному договорі № 77.1/АК-01763.08.2 від 02 жовтня 2008 року обумовили строк кредитування по 02 жовтня 2015 року включно. Разом із тим, суди стягнули із ОСОБА_1 прострочену заборгованість за кредитом у сумі 67 898,49 грн та пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за період з 11 січня 2015 року по 11 січня 2016 року у сумі 67 898,49 грн станом на 11 січня 2016 року.

У пунктах 92, 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування наслідків спливу позовної давності суди не врахували, що у пункті 3.1.1. кредитного договору встановлено обов`язок позичальника сплачувати кредит та проценти частинами, та не перевірили чи має місце пропуск позовної давності по кожному черговому платежу та за який період нараховано 3 % річних та інфляційні втрати.

Посилання суду першої інстанції на відсутність правових підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості, оскільки сторони у пункті 1.5 кредитного договору визначили розмір процентної ставки, яку відповідач сплачує за користування кредитом, тому положення статті 625 ЦК України не можуть бути застосовані до цих відносин, колегія суддів вважає необгрунтоватим.

У пунктах 6.21., 6.23., 6.24. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18) зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Відповідно до статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У частині першій статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд: не врахував, що настав строк виконання основного зобов`язання; не з`ясував за який період нарахована заборгованість; не врахував, що після настання строку виконання основного зобов`язання кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; не перевірив чи має місце пропуск позовної давності по кожному черговому платежу за кредитним договором; не з`ясував за який період нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суд першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційні скарги задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», яка підписана представником Гречкосій Аллою Володимирівною, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року скасувати.

Передати справу № 754/851/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков