УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без розгляду

17 січня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

з участю сторін:

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Володимир-Волинської районного нотаріального округу Велимчаниця А.І., про визнання довіреності удаваним правочином та визнання недійсними договорів купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 31 травня 2018 року відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 01 червня 2018 року з метою забезпечення позову накладено арешт на належне на праві власності ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363, 6 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165, 7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184, 0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для обслуговування об'єктів комерційного призначення (торгового комплексу).

18 вересня 2018 року відповідачами у справі було подано відзиви на позовну заяву.

Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року за клопотанням відповідача ОСОБА_1 залучено у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Володимир-Волинської районного нотаріального округу Велимчаницю А.І.

02 жовтня 2018 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_5 про відкладення судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19 жовтня 2018 року.

19 жовтня 2018 року судом задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 та відкладено судовий розгляд справи на 01 листопада 2018 року.

01 та 26 листопада 2018 року розпочато судовий розгляд справи, однак в судових засіданнях оголошено перерву. Фактично сторони лише виступили із вступним словом з приводу заявлених позовних вимог та їх заперечень, судом встановлено порядок та обсяг дослідження доказів, проведено допити чотирьох свідків.

У призначене судове засідання 28 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 і його представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не з'явились. Про дату, час і місце проведення судових розглядів сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними розписками наявними в матеріалах справи. До суду 28 грудня 2018 року надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи, яке було судом задоволено, судове засідання у зв'язку з неявкою сторони позивача було відкладено на 17 січня 2019 року. Від позивача та його представника ОСОБА_6 до суду жодних заяв чи клопотань не надходило.

У призначене судове засідання 17 січня 2019 року позивач ОСОБА_2 і його представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повторно не з'явились, заяви про розгляд справи у відсутності сторони позивача не подали. Про дату, час і місце проведення судових розглядів сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними розписками наявними в матеріалах справи. Через канцелярію до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Разом з тим позивачем ОСОБА_2 також через канцелярію було подано до суду заяву про відкладення судового засідання у зв'язку із зайнятістю його представника ОСОБА_5 в іншому судовому процесі. Від представника позивача ОСОБА_6 до суду жодних заяв чи клопотань не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили та інших заяв не подавали.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Володимир-Волинської районного нотаріального округу Велимчаниця А.І. до суду не з'явився подав заяву про зайнятість на роботі та можливість розгляду справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявив клопотання про залишення позову без розгляду. Своє клопотання мотивував тим, що позивачем ОСОБА_2 із 2014 року по даний час з різних підстав систематично ініціюються фактично аналогічні судові процеси до одних і тих самих осіб та щодо одного й того ж спірного майна, яке є також предметом спору і в даній справі, розгляд яких штучно затягувався стороною позивача. В даній справі судові засідання також неодноразово відкладалися у зв'язку з неявкою сторони позивача з різних причин, що тягне за собою затягування розгляду справи, надмірного витрачання часу відповідачів, а відповідно і коштів, які витрачаються ними на правову допомогу. За переконанням відповідача, позивач ОСОБА_2 залучив до участі у справі двох своїх представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а тому самостійно або разом з ними, має усі можливості забезпечити участь своєї сторони в даному процесі, однак без поважних причин жоден із них до суду не з'являється, що унеможливлює подальший розгляд справи. Наполягав на необхідності залишення позову без розгляду, оскільки позивач повторно не з'явився до суду, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Вирішуючи заявлене в судовому засіданні клопотання відповідача ОСОБА_1 щодо залишення позову без розгляду, суд прийшов до наступних висновків.

На підставі ч.ч. 1-3 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов'язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За приписами ст.12 ЦПК України, принцип змагальності сторін означає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 3 ч.1 ст.257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч.5 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що залишення позову без розгляду є обов'язком суду за наявності одночасно сукупності наступних умов та підстав:

1.позивач є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи;

2.позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин або не з'явився в судове засідання один раз, однак не повідомив суд про причини своєї неявки;

3.позивач не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності;

4.нез'явлення позивача в судове засідання перешкоджає розгляду справи, а відповідно і вирішенню спору.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства, встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Закріплене п.1 ст.6 Конвенції право стосується не лише позивачів, які вправі самостійно розпоряджатися наданими їм законом процесуальними правами, але й і відповідачів, які змушені витрачати свій час та кошти для захисту проти вимог позивача у суді.

Гарантуючи баланс прав сторін законодавець у п.3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачив обов'язок суду постановити ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а нез'явлення позивача в судове засідання перешкоджає розгляду справи.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 -69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Разом з тим, здійснюючи правосуддя суд повинен дотримуватись справедливого балансу між правами та інтересами усіх учасників процесу.

Водночас, згідно з п.п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Відтак судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в судові засідання повторно не з'явились, хоч належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Вирішуючи питання щодо поважності причин неявки позивача та його представників в судове засідання суд констатує наступне.

Участь у справі на стороні позивача беруть безпосередньо позивач ОСОБА_2, а також його представники - адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відтак зайнятість ОСОБА_5 в іншому судовому провадженні або його неявка до суду з інших причин не є об'єктивною перешкодою позивачу ОСОБА_2 або його іншому представнику ОСОБА_6 взяти участь у розгляді справи. При цьому суд також зважає на те, що неявки позивача та його представників у судові засідання були неодноразовими, про час проведення засідання позивача та його представників повідомлялося завчасно, а відтак у позивача була не одна можливість самостійно з'явитись до суду або забезпечити свою участь у справі іншим представником.

Таким чином суд не вбачає поважних причин неявки позивача та його представників у судові засідання.

Вказані обставини також дають суд підстави вважати, що в даному випадку відмова суду перенести засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому процесі, не є порушенням ст. 6 (право на справедливий суд) Конвенції (справа ЄСПЛ «Бартая проти Грузії»).

Вирішуючи питання щодо можливості проведення розгляду справи та вирішення спору за відсутності позивача та його представників судом встановлено, що заяв про розгляд справи за його відсутності позивачем або його представниками до суду не подавалося.

При цьому також суд враховує складність справи, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій позивача, який не з'явився, за наслідком чого вважає за неможливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

Фактично розгляд справи було лише розпочато з'ясуванням чи підтримує позивач свої позовні вимоги і чи заперечує їх відповідач, сторони виступили в судовому засіданні із вступним словом. Проведено допити лише чотирьох із семи заявлених позивачем свідків.

Відтак в ході проведеного судового розгляду не було з'ясовано усіх доводів позивача щодо предмету та підстав позову.

За вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 83 ЦПК України обов'язок подання доказів покладено на сторони.

У матеріалах долучених позивачем до його позовної заяви містяться копії документів, частина з яких виготовлені абсолютно неякісно (такі, що не дають можливості аналізувати не лише зміст цих документів, а й не дозволяють встановити їх назву та інші реквізити), а відтак суду є незрозумілим, які обставини ними доводяться та які факти ними можуть бути підтверджені. Позивач та його представники в судових засіданнях не обґрунтовували доказове значення долучених документів.

В той же час у підготовчому провадженні судом було задоволено ряд клопотань позивача з приводу допиту свідків, витребування письмових доказів (матеріалів трьох кримінальних проваджень, які розслідувалися раніше Володимир-Волинським ВП ГУНП у Волинській області) та дослідження їх в судовому засіданні.

Суд позбавлений можливості у відсутності позивача чи його представників проводити допити заявлених ним свідків (крім тих, які вже були допитані в судовому засіданні), оскільки не володіє інформацією про обставини з приводу яких позивач мав намір отримати від них показання, факти, які вони можуть підтвердити або спростувати.

Аналогічно суд без участі позивача та його представників позбавлений можливості визначити обставини, які були встановлені у матеріалах трьох кримінальних проваджень та можуть мати значення для предмету доказування у цій справі.

Відтак нез'явлення позивача в судове засідання об'єктивно перешкоджає розгляду справи та вирішенню спору, оскільки за таких умов, суд позбавлений можливості надати оцінку доводам позивача, які викладені ним у позовній заяві, а також доказам, якими він їх обґрунтовує.

Отже, в даній справі судом встановлено наявність сукупності усіх чотирьох обов'язкових умов та підстав, визначених ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, за яких суд повинен постановити ухвалу у справі про залишення позову без розгляду.

При цьому, вирішуючи заявлене відповідачем ОСОБА_1 клопотання про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, суд констатує, що вказані вище положення процесуального закону для суду є нормами імперативного характеру, а не його правом, у зв'язку з чим прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача.

При цьому у відповідності до ч.2 ст.257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Вказаною нормою законодавець передбачив додаткові гарантії особі щодо можливості реалізації її права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням того, що позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Володимир-Волинської районного нотаріального округу Велимчаниця А.І., про визнання довіреності удаваним правочином та визнання недійсними договорів купівлі-продажу, підлягає залишенню без розгляду, суд вважає, що заходи забезпечення позову у цій справі, вжиті ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 01 червня 2018 року, підлягають одночасному скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, ч.9 ст.158, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу Велимчаниця А.І., про визнання довіреності удаваним правочином та визнання недійсним договору купівлі-продажу - залишити без розгляду.

Скасувати арешт та заборону відчуження на належне ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, на праві власності нерухоме майно, а саме:

- нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363, 6 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165, 7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184, 0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для обслуговування об'єктів комерційного призначення (торгового комплексу), який був накладений ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області 01 червня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складено 18 січня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер