Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/702/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 січня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Слабко Ю.М.
за участю позивачки ОСОБА_1
її представника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Рушник» про стягнення вкладу та відсотків,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Кредитної спілки «Рушник» про стягнення вкладу та відсотків по Договору № Д 509 від 10.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок.
В обґрунтування своїх вимог позивачка указує, що 10.09.2008 року між нею ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Рушник» був укладений Договір № Д 509 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Згідно з умовами вказаного договору член кредитної спілки вносить, а спілка приймає внесок (вклад) на депозитний рахунок в розмірі 3000 грн. на умовах зворотності та платності строком на 13 місяців до 10.10.2009 року, зі сплатою процентів в розмірі 35 % річних. Згідно умов договору виплати процентів має здійснюватися щомісячно.
Відповідно до умов даного Договору нею 10.09.2008 року до Кредитної спілки «Рушник» було внесено 3000 грн. на умовах зворотності та платності, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4213.
Також вказує, що відповідно до членської книжки Кредитна спілка «Рушник» нарахувала та виплатила їй наступні проценти: 10.10.2008 року 86 грн. 30 коп.; 18.11.2008 року 89 грн. 18 коп.; 09.02.2009 року 100 грн.; 15.05.2009 року 50 грн.
10.09.2009 року вона звернулася до голови Кредитної спілки «Рушник» із заявою про повернення їй депозитного вкладу у звязку із закінченням терміну Договору. Однак вказана заява відповідачем була проігнорована.
Оскільки по закінченню строку вкладу відповідач суму вкладу в розмірі 3000 грн. не повернув тому на даний час має заборгованість зі сплати основної суми вкладу та суми відсотків, які мають бути сплачені за користування чужими грошовими коштами за час починаючи з 10.06.2009 року по день подачі позову. Сума таких відсотків має бути розрахована виходячи із річної відсоткової ставки за користування грошовими коштами, що згідно умов договору складає 35% річних. Кількість днів користування чужими грошовими коштами складає 3426 днів. Сума відсотків складає 9866 грн., виходячи із наступного розрахунку: 3000 грн. х 35% : 365 днів х 3426 днів = 9866 грн.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Ухвалою суду від 03.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили стягнути з Кредитної спілки «Рушник» на користь позивачки ОСОБА_1 за Договором № Д509 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 10.09.2008 року внесок в розмірі 3000 грн., проценти в сумі 9866 грн.
В судове засідання представник відповідача Кредитної спілки «Рушник» не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності представника Кредитної спілки «Рушник», повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивачки та її представника щодо такого порядку розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що 10.09.2008 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Рушник», в особі голови правління ОСОБА_3, був укладений Договір № Д509 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно з умовами якого ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок відповідача 3000 грн. строком на 13 місяців до 10.10.2009 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4213 від 10.09.2008 року (а.с. 6) та даними членської книжки (а.с. 7).
Відповідно до п. 1.3. Договору № Д509 від 10.09.2008 року на фактично внесений Вкладником внесок (вклад) на депозитний рахунок Спілкою нараховуються проценти в розмірі 35% річних з виплатою процентів щомісячно. За умовами п. 3.1. Договору нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість днів користування Спілкою внеском (вкладом) Вкладника і починається з наступного дня після отримання Спілкою внеску (вкладу) на депозитний рахунок та закінчується в день остаточного розрахунку Спілкою з Вкладником за здійсненим ним внеском (вкладом). Таке нарахування здійснюється з урахуванням умови, яка вказана в п. 3.8 даного Договору.
Відповідно до п. 2.1 Договору № Д509 від 10.09.2008 року термін внеску (вкладу) на депозитний рахунок складає 13 місяців і згідно з п. 2.2 даного Договору починається з дати внесення Вкладником суми, яка зазначена в першій частині п. 1.1 даного договору (3000 грн.) та закінчується зі спливом терміну, що вказаний в п. 2.1 даного Договору, а саме з 10.09.2008 року по 10.10.2009 року включно.
Термін дії Договору № Д509 закінчився 10.10.2009 року. Позивачка ОСОБА_1 зверталася до голови правління Кредитної спілки «Рушник» із заявою про повернення вкладу (внеску) та процентів за Договором № Д 509 від 10.09.2008 року, однак Кредитна спілка «Рушник» зобовязання не виконала, оскільки не повернула позивачці у передбачений Договором строк вклад та проценти.
Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязані вказаний строк його виконання, то воно підлягає до виконання у цей строк.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти у порядку і строки, які визначені частиною сьомою статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч. 7 ст. 10 зазначеного закону, повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. Строк дії Договору № Д 509 закінчився 10.10.2009 року, а тому відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» та ст. 530 ЦК України позивачка ОСОБА_1 має право на отримання належного їй внеску та процентів.
Як вбачається з членської книжки ОСОБА_1 їй всього було виплачено процентів 325 грн. 48 коп.
Однак за час дії Договору № Д509 від 10.09.2008 року, а саме за період з 10.09.2008 року по 10.10.2009 року (день закінчення строку дії договору) Кредитна Спілка «Рушник» мала виплатити останній відсотки в загальній сумі 1136 грн. 30 коп., виходячи із наступного розрахунку: 3000 грн. х 35% : 365 грн. х 395 днів (строк дії договору) = 1136 грн. 30 коп.
Враховуючи, що позивачці за час дії Договору № Д509 від 10.09.2008 року були виплачено відсотки в розмірі 325 грн. 48 коп., заборгованість по відсотках за період з 10.09.2008 року по 10.10.2009 року включно складає 810 грн. 82 коп., тому саме вказана сума відсотків і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1
Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь відсотків за період з 11.10.2009 року по день подання позову до суду, виходячи із наступного.
Як вбачається з позовної заяви та пояснень даних в судовому засіданні позивачка просить стягнути з відповідача Кредитної спілки «Рушник» за період з 11.10.2009 року по день подання позову до суду відсотки (проценти) за користування чужими грошовими коштами, набутими відповідачем без достатніх правових підстав.
На обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на положення статті 1212 ЦК України, за змістом яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. А також посилається на положення ч. 2 ст. 1214 ЦК України.
Частиною другою статті 1214 ЦК України з посиланням на статтю 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей.
За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобовязання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за користування вкладом протягом певного часу врегульовані законодавством.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами.
Такі відсотки в розмірі 810 грн. 82 коп. суд стягнув з відповідача Кредитної спілки «Рушник» на користь позивачки за період з 10.09.2008 року по 10.10.2009 року, з урахуванням п. 3.8 Договору № Д509 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, яким передбачено, що нарахування процентів здійснюється виключно під час дії терміну внеску (вкладу), що зазначений в п. 2.1 даного Договору (13 місяців), після його закінчення нарахування процентів не відбувається.
Оскільки умови п. 3.8 Договору № Д509 від 10.09.2008 року недійсними не визнавалися, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, підстав для стягнення з відповідача Кредитної спілки «Рушник» на користь позивачки відсотків, як плати за користування чужими коштами, після закінчення строку дії вказаного Договору немає.
Крім того, суд враховує, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача процентів після закінчення строку дії Договору № Д509 від 10.09.2008 року заявлені саме у звязку з неправомірним, незаконним користуванням чужими коштами через прострочення виконання грошового зобовязання. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права вкладника на отримання процентів за час дії договору вкладу та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору вкладу і невиконання відповідачем обовязку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.
Плата за прострочення виконання грошового зобовязання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тому, в даному випадку, відповідно до предмета та підстав позовних вимог в цій частині позову про стягнення процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, враховуючи встановлені судами обставини справи щодо моменту виникнення та обсягу грошового зобов'язання відповідача, періоду прострочення, мова може йти лише про наслідки невиконання грошового зобовязання, передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки йдеться про неправомірну поведінку відповідача щодо неповернення вкладу. А таких позовних вимог позивачкою не було заявлено.
А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Рушник» в частині стягнення відсотків, як плати за користування чужими грошовими коштами за період з 11.10.2009 року по день подання позову до суду.
Згідно ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду викладеної по справі №14-57цс18, - позивачі у справах про захист своїх прав споживачів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як це передбачено статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
За таких обставин, у звязку з тим, що позивачку звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, із Кредитної спілки «Рушник», на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягає до стягнення судовий збір на користь держави в розмірі 768 грн. 40 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, ст. ст. 3, 10, 11, 22, 23, 510, 526, 530, 1058 ЦК України суд, Законом України «Про кредитні спілки», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Рушник» про стягнення вкладу та відсотків задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складений 16.01.2019 року.

Головуючий: В.М. Скляренко