Провадження № 22-ц/802/427/19 Категорія: 26 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 Є.В.,

представника відповідача Місюри ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 квітня 2010 року між та ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 73/с/2, відповідно до умов якого банк надав відповідачці ОСОБА_3 кредит у розмірі 118600 грн, а відповідачка, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, передбаченими кредитним договором.

З метою забезпечення виконання відповідачкою ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 29 квітня 2010 року був укладений договір поруки № 73/с/2, згідно з умовами якого поручитель ОСОБА_4 відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і позичальник ОСОБА_3 .

Крім того, позивач зазначав, що 29 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № 73/с/2 від 29.04.2010 року, за якою банк зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 682 434, 53 грн на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором від 29.04.2010 року. Цією ж угодою передбачено, що на дату її укладення 29.11.2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 73/с/2 складає 862 63, 63 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 73/с/2 від 29.04.2010 року станом на 05 вересня 2016 року утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 624 430, 75 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути із відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 624 430, 75 грн та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року позовні вимоги банку задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 , як основного боржника, та ОСОБА_4 , як поручителя, в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 624 430, 75 грн заборгованості за кредитним договором № 73/с/2 від 29.04.2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 683, 23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 683, 23 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 624 430, 75 грн, яка підлягає стягненню в користь позивача.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що 29 квітня 2010 року між та ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 73/с/2, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 118600 грн зі сплатою 28 % річних, які позичальник ОСОБА_3 зобов`язувалася сплачувати згідно графіка погашення кредиту (а.с.8-10)

Судом також установлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 73/с/2, за яким поручитель ОСОБА_4 поручився в повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором №73/с/2 від 29.04.2010 року, а у випадку невиконання боржником зобов`язань за вказаним кредитним договором - відповідати перед кредитором разом із позичальником, як солідарний боржник (а. с. 15).

Крім того, 29 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № 73/с/2 від 29.04.2010 року, згідно якої банк надав позичальнику ОСОБА_3 кредит у виді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 631 190, 03 грн на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року та за кредитним договором № 73/с від 05 липня 2006 року. Цією ж угодою передбачено, що на дату її укладення 29 листопада 2012 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 73/с/2 складає 682 434, 53 грн (а. с. 11 14).

Також із матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про внесення змін №1 до договору поруки № 73/с/2 від 29.04.2010 року, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручився в повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором №73/с/2 від 29.04.2010 року (а. с. 69).

У позовній заяві банк посилався на те, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 05 вересня 2016 року утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 624 430, 75 грн, що підтверджуються поданим банком розрахунком заборгованості, який міститься у матеріалах справи (а. с. 4 5).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлену додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на те, що відповідачка належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, висновок суду про стягнення із неї в користь банку кредитної заборгованості є правильним, підтверджується наявними у справі доказами та узгоджується з нормами матеріального права. Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про те, що оскільки зобов`язання за кредитним договором були забезпечені договором поруки, то позичальник ОСОБА_3 та поручитель ОСОБА_4 відповідають перед банком, як солідарні боржники.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги відповідача, про те, що банк не надавав позичальнику грошові кошти в розмірі 682 434,53 грн з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, 29 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_3 кредит у виді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 631 190, 03 грн на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року та за кредитним договором № 73/с від 05 липня 2006 року, позичальник зобов`язувалася сплатити відсотки, проводити погашення кредиту відповідно до встановленого графіку.

Таким чином, позичальник ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання по поверненню заборгованості за двома кредитними договорами від 29 квітня 2010 року і від 05 липня 2006 року.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді