Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 760/8660/15-ц

провадження № 61-12124св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк»,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павлов Ігор Геннадійович, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «АБ «Укргазбанк») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ПАТ «АБ «Укргазбанк» на посаду головного фахівця відділу оцінки забезпечення управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту на підставі наказу від 05 квітня 2012 року № 165-П.

Протоколом Наглядової ради від 19 листопада 2014 року № 14 затверджено Принципи побудови організаційної структури ПАТ «АБ «Укргазбанк»,

у пункті 7 яких визначено принципи оптимальної чисельності персоналу.

На виконання пункту 21 Протоколу Наглядової ради від 19 січня 2015 року № 33 кураторами-керівниками відповідних структурних підрозділів надано пропозиції щодо скорочення певних структурних підрозділів, що дублюють функції новостворених, на підставі яких Протоколом Правління

від 03 лютого 2015 року № 8 прийнято рішення про скорочення, після фактичного вивільнення працівників таких структурних підрозділів.

03 лютого 2015 року ОСОБА_1 був письмово попереджений про майбутнє вивільнення.

Наказом ПАТ «АБ «Укргазбанк» від 01 квітня 2015 року № 128-П позивача було звільнено з посади головного фахівця відділу оцінки забезпечення управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту 03 квітня 2015 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористані 54 календарних дні щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

Оскільки позивач вважає своє звільнення незаконним, у зв`язку з тим, що ліквідація чи реорганізація ПАТ «АБ «Укргазбанк» у розумінні статті 40 КЗпП України, не відбулась, тому ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ

від 01 квітня 2015 року № 128-П; поновити його на роботі на посаді головного фахівця відділу оцінки забезпечення управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту ПАТ «АБ «Укргазбанк»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу

з 03 квітня 2015 року до дня поновлення на роботі; моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого

2017 року (у складі судді Оксюти Т. Г.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 01 квітня 2015 року № 128-П про звільнення ОСОБА_1 з 03 квітня 2015 року з посади головного фахівця відділу оцінки забезпечення управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту ПАТ «АБ «Укргазбанк».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фахівця відділу оцінки забезпечення управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту ПАТ «АБ «Укргазбанк» з 03 квітня 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 квітня 2015 року

по 20 лютого 2017 року у розмірі 175 244,16 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 7 611,16 грн допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу не було запропоновано переведення на вакантні посади до новостворених структурних підрозділів у разі його згоди, було звільнено із займаної посади без законної підстави, а тому він підлягає поновленню на посаді. Разом з тим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 175 244,16 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що дії відповідача при звільненні позивача з роботи відповідали вимогам закону, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє адвокат Павлов І. Г., просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачу не були запропоновані

16 вакансій, які були наявні у відповідача та були зазначені у довідках, поданих відповідачем до центру зайнятості. Разом з тим, відмовляючись від запропонованих посад, такі відмови позивач робив під тиском з боку керівництва відповідача.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2017 року ПАТ «АБ «Укргазбанк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 760/8660/15-ц (провадження № 61-12124св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ПАТ «АБ «Укргазбанк» на посаду головного фахівця відділу оцінки забезпечення управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту на підставі наказу від 05 квітня 2012 року № 165-П.

Рішенням Наглядової ради від 19 листопада 2014 року (протокол № 14) було затверджено Принципи побудови організаційної структури

ПАТ «АБ «Укргазбанк», в якому визначено принципи оптимальної чисельності персоналу, уніфікації та стандартизації структурних підрозділів банку.

Протоколами правління ПАТ «АБ «Укргазбанк» від 19 січня 2015 року № 3 та від 22 січня 2015 року № 4 прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури ПАТ «АБ «Укргазбанк».

На виконання рішень правління банку було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

03 лютого 2015 року правлінням ПАТ «АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення про скорочення після фактичного вивільнення працівників деяких структурних підрозділів, у тому числі управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту, де працював позивач.

Наказом від 03 лютого 2015 року № 65 у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скорочення структурних підрозділів головної установи банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників було прийнято рішення про скорочення з 03 квітня 2015 року штату працівників головної установи відповідно до додатку до цього наказу.

03 лютого 2015 року ОСОБА_1 був письмово попереджений про майбутнє вивільнення.

Наказом ПАТ «АБ «Укргазбанк» від 01 квітня 2015 року №128-П позивача було звільнено з посади головного фахівця відділу оцінки забезпечення управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту 03 квітня 2015 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористані 54 календарні дні щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, і водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника з зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Встановивши, що дана вимога закону відповідачем була дотримана та позивачем не оспорювалась, та врахувавши, що позивачу пропонувалися всі вакансії за весь період з моменту прийняття рішення про вивільнення позивача до фактичного звільнення, від яких останній відмовився, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, позивач на переведення на вакантні посади згоди не давав, на ці посади не претендувало кілька претендентів, що свідчить про відсутність у відповідача підстав застосовувати положення статті 42 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачу не були запропоновані

16 вакансій, які були наявні у відповідача та були зазначені у довідках, поданих відповідачем до центру зайнятості, колегія суддів не бере до уваги огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено і не заперечувалось позивачем, що на виконання вимог частини другої статті 40 КЗпП України у день попередження про наступне звільнення позивачу були запропоновані для працевлаштування 134 вакантні посади, від яких він відмовився.

У подальшому, протягом двох місяців після попередження про вивільнення позивачу неодноразово пропонувалися вакантні посади, які з`являлися в банку, і від яких останній також відмовився. Загалом до дня звільнення позивачу було запропоновано 268 вакантних посад, від яких він також відмовився.

Доводи касаційної скарги про те, що, відмовляючись від запропонованих посад, такі відмови позивач робив під тиском з боку керівництва відповідача, колегія судді відхиляє, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин на підтвердження такої неправомірної поведінки відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Рішення апеляційного суду є достатньо мотивовании та таким, що відповідає нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павлов Ігор Геннадійович, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк