Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 362/4240/15-ц

провадження № 61-11044св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 10 серпня 2016 року у складі судді Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень попередніх інстанцій

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» (далі - ТОВ «Українсько - словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс») про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області

від 27 вересня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ТОВ «Українсько - словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» від 25 травня 2015 року № 239 про звільнення ОСОБА_1 з посади вантажника.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді вантажника у ТОВ «Українсько - словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс».

Стягнуто з ТОВ «Українсько - словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 19 011,96 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді вантажника у ТОВ «Українсько - словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс».

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У березні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про роз`яснення рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року в частині негайного виконання рішення про поновлення на роботі, у якій просив роз`яснити, які дії, крім видачі наказу про поновлення його на роботі, має вчинити ТОВ «Українсько - словенське спільне підприємство «Київський обласний хлібопекарський комплекс» з метою виконання рішення у цій частині, тобто фактичного допущення його до роботи.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 04 квітня 2016 року

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2016 року залишено без руху. Надано п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду на усунення зазначених у ній недоліків апеляційної скарги.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, апеляційний суд виходив з того, що апеляційна скарга не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 ЦПК України 2004 року, оскільки у її прохальній частині не враховано, що до повноважень апеляційного суду не належить роз'яснення рішень суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 рокувизнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявник станом

на 10 серпня 2016 року не усунув недоліки апеляційної скарги. 08 липня

2016 року він ознайомився з матеріалами справи, а отже був обізнаний зі змістом ухвали Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року, у зв`язку з чим суд, керуючись статтями 121, 297 ЦПК України 2004 року, визнав апеляційну скаргу неподаною та повернув її заявнику.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 10 серпня 2016 року, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що 30 травня 2016 року на виконання ухвали Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року він подав до канцелярії апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року, яку апеляційний суд проігнорував, а тому оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обгрунтованою.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з суду першої інстанції.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

01 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно частин першої, другої та п`ятої 121 ЦПК України 2004 року суддя, установивши, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 295 ЦПК України 2004 року або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє особу, яка подала апеляційну скаргу, і надає їй строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання особою ухвали.

Відповідно до змісту частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу заявнику у зв`язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що 08 липня 2016 року ОСОБА_1 ознайомився зі змістом ухвали Апеляційного суду Київського області від 27 квітня 2016 року, однак станом на

10 серпня 2016 року не усунув визначені апеляційним судом недоліки апеляційної скарги.

Верховний Суд не погоджується з висновком апеляційного суду, з огляду на таке.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, -доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

На обгрунтування доводів касаційної скарги ОСОБА_1 надав копію заяви

від 30 травня 2016 року про усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня

2016 року, зареєстровану канцелярією Апеляційного суду міста Києва 30 травня 2016 року за вхідним номером 10212/16.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2016 року подав до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій уточнив прохальну частину апеляційної скарги, яка відсутня у матеріалах справи та не була урахована апеляційним судом при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може бути визнана законною та обгрунтованою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущення тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик