Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 752/3528/18

провадження № 61-15108св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Шоста Київська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання.

На обґрунтування заяви посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно - земельна ділянка, розташована на АДРЕСА_1 та квартира на АДРЕСА_3 .

Зазначала, що ОСОБА_2 за життя у 2002 році заповіла їй усе своє майно. Після смерті спадкодавця вона, звернувшись до нотаріуса, дізналась, що вказаний заповіт від 2002 року не є дійсним.

Посилаючись на те, що вона не є спадкоємцем за законом, іншого заповіту спадкодавець не склала та, оскільки в прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріус їй відмовив, позивач просила суд встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю з 1996 року до дня смерті останньої, оскільки встановлення такого факту потрібно для прийняття спадщини за законом, як спадкоємцем четвертої черги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року у складі судді Чередніченко Н. П. заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім'єю з 1996 до 03 липня 2017 року до дня смерті ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції виходив із доведеності вимог заявника та наявності підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Крім того, суд зазначив, що встановлення факту не пов`язується з іншим вирішенням спору про право.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який є племінником померлої ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю залишено без розгляду.

Апеляційний суд виходив із того, що існує спір про право на спадкування майна померлої ОСОБА_2 , а тому він підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що при розгляді справи суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки її доводам та не дослідив їх, не встановив обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, безпідставно вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги і скасував по суті правильне та законне рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд не звернув увагу на те, що на час розгляду справи у ОСОБА_3 було відсутнє право на спадкування майна померлої ОСОБА_2 , оскільки ухвалою суду лише відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційної інстанції - без змін, яка постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Шоста Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання та витребувано з Голосіївського районного суду м. Києва зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно - земельна ділянка, що розташована на АДРЕСА_1 та квартира на АДРЕСА_3 .

За життя ОСОБА_2 у 2002 році склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 , який у 2010 році скасувала, склавши заповіт на іншу особу. В подальшому, у 2014 році зазначений заповіт також скасувала.

28 листопада 2017 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа.

ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, у прийнятті якої відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 294 ЦПК Україниякщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За умовами частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (стаття 315 ЦПК України).

При цьому, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Апеляційний суд установив, що на спадщину після смерті ОСОБА_2 претендує заявнику даній справі, яка просила встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, та ОСОБА_3 , який також звернувся до суду з відповідними заявами про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних стосунків з метою підтвердження свого права на спадкування, як племінника в порядку частини третьої статті 1266 ЦК України.

Отже суд встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Виходячи зі встановлених фактичних обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, апеляційний суд, встановивши наявність спору про право, правильно залишив заяву про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без розгляду, оскільки такий спір підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновку суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим рішенням.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук