29 серпня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді: Таран Н.Г.,
секретаря судового засідання: Ковтуненка В.В.,
представника позивача: Євтодьєва А.О.
представника третьої особи: Малої В.В..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», про стягнення безпідставно набутих коштів,
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2017 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено судове засідання.
15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.
У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений згідно вимог законодавства.
Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішення спору покладалась на розсуд суду.
Відповідач у визначений строк не надав суду заперечення на позовну заяву, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Вислухавши представника позивача та третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного.
Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).
З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку в гривні за № НОМЕР_4 та в цей же день між ними було укладено Договір № 34.980.001321 про відкриття карткового рахунку з використанням міжнародної платіжної картки.
Крім цього, 05.03.2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку в гривні за № НОМЕР_1 та в цей же день між ними було укладено Договір № 34.980.001472 про відкриття карткового рахунку з використанням міжнародної платіжної картки.
При цьому, згідно з п.п 1.1. та 1.2. Договору, Банк надає клієнту у користування особистий спеціальний платіжний засіб-міжнародну платіжну картку Visa, що використовується для здійснення операцій , передбачених п. 1.5 Договору. Банк для обліку операцій з Карткою, відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_7 у гривні.
Відповідно до п. 1.5 Договору, Клієнт використовує картку для ініціювання переказу коштів з Рахунку з метою оплати вартості товарів та послуг, отримання коштів у готівковій формі в касах Банку через ПОС-термінал, через банкомат та здійснення інших операцій , перелік яких визначається Правилами та Тарифами банку.
10.01.2017 року рішенням НБУ № 14рш/БТ «Про віднесення ПРАТ «Платинум Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 85 від 11.01.2017 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» строком на один місяць з 11.01.2017 року по 10.02.2017 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації призначено ОСОБА_2.
Наказом № 2-Ф від 11.01.2017 року Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації було введено заборону на здійснення видаткових операцій.
10.01.2017 року відповідач здійснив зняття власних коштів в розмірі 3000,00 грн. через банкомат, що підтверджується вищевказаною Випискою з рахунку клієнта.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами , встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
В подальшому представник ПАТ «Платинум Банк» звертався до відповідача з письмовими Вимогами про добровільне повернення суми надмірно сплачених коштів в розмірі 3000,00 грн., які відповідач не виконав до теперішнього часу.
Відповідно до ч.6 ст.56 Закону України «Про Національний банк України» «Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом) набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - «Офіційному віснику України», газетах «Урядовий курєр», «Голос України» або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України».
Рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» прийнято 11.01.2017 року.

Таким чином, станом на 10.01.2017 року не було жодних обмежень видаткових операцій у ПАТ «Платинум Банк».

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Однак, із виписки по рахунку не вбачається факт у набуття відповідачем надлишкових грошових коштів.

З викладених мотивів, оцінивши докази у справі, враховуючи те, що позивач має обов`язок довести обставини, на які посилається в обгрунтування позовних вимог, однак не довів, позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного а керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», про стягнення безпідставно набутих коштів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем та третьою особою до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 03.09.2019 року.

Суддя: Н.Г. Таран