Єдиний унікальний номер 226/278/19 Номер провадження 22-ц/804/1944/19

Номер провадження 22-ц/804/1944/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Новікової Г.В.

суддів: Азевича В.Б., Гапонова А.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 травня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Редько Ж.Є. у м. Мирноград Донецької області, повний текст складено 31 травня 2019 року) у цивільній справі №226/278/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська», третя особа Мирноградський міський Центр зайнятості, про зобов`язання скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування посилався на те , що він працював у відповідача на посаді інженера з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії. 31.12.2018 року його було звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, оскільки він був звільнений без наявності факту і доказів змін в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників; без наявності доказів про те, що він відмовився від переведення на іншу роботу, що власник не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, тобто, йому не пропонувалася інша робота на підприємстві; без виконання вимог ст.42 КЗпП України про переважне право залишення на роботі. З 30.10.2018 року він є членом Місцевої організації Незалежної профспілки гірників України (далі за текстом МО НПГУ) та з того часу не перебуває членом будь-якої іншої профспілкової організації. Проте, відповідач не надав до МО НПГУ подання про згоду на його звільнення, така згода профспілкою не надавалася. Вказану інформацію було доведено відповідачу профспілками листами від 11.12.2018 року та від 13.12.2018 року. Проте, відповідач не звернувся з поданням про отримання дозволу на його звільнення і до ППО НПГУ.

Просив зобов`язати відповідача скасувати наказ від 29.12.2018 року № 387/к про його звільнення з посади інженера з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії, поновити його на вказаній посаді та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2018 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Димитровського міського суду від 27 травня 2019 року позовні вимоги задоволено: зобов`язано ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» скасувати наказ № 387/к від 29.12.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії за п.1 ст.40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська»; стягнуто з ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2019 року по 27 травня 2019 року у розмірі 42457 грн. 52 коп. з урахуванням податків і обов`язкових платежів; вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; не відповідність висновків суду обставинам справи.

Висновок суду щодо незаконності звільнення позивача через невиконання положень ст. 49-2 КЗпП України, а саме відсутність пропозиції щодо переходу на вільну вакансію електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування, яка відповідала кваліфікації позивача, його освіті та стану здоров`я, не відповідає встановленим обставинам. Відповідач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано медичний висновок лікаря викладений у довідці №445/16, в якому зазначалось що позивач є працездатним за своєю професією але за виключенням тяжкої фізичної праці. Зокрема ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» звертає увагу на час дії довідки №445/16 та на те, що зазначені висновки мають рекомендаційний характер. Також скаржник вважає неправомірним висновок суду першої інстанції щодо можливості праці позивача за професією електрослюсар на підставі висновку медичної комісії від 18.03.2019 року, оскільки на час існування спірних правовідносин він ще не був складений. Крім того, позивач, завчасно попереджений про звільнення, не зробив жодної дії щодо інформування адміністрації підприємства про зміну стану свого здоров`я та можливості працювати за професією зі шкідливими та важкими умовами праці. Роботодавець вважає, що рішення суду першої інстанції щодо поновлення позивача на роботі на тій посаді, яка була скорочена, грубо порушує права відповідача на самостійне визначення організаційної структури підприємства, гарантоване ст. 64 ГКУ та створює перешкоди у нарахуванні заробітної плати позивачу. Також роботодавець не погоджується з висновками суду щодо необхідності надання профспілкою згоди на звільнення позивача, адже останній на момент звільнення не був її членом.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його представник за дорученням Горлов І.Ф., представник Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська»-адвокат Ільющенко Ю.А.. Представник Мирноградського міського Центру зайнятості в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що при звільнені позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України відповідачем не дотримано положень ч.2 цієї статті та не виконано обов`язок, передбачений ст. 49 КЗпП України.

З такими висновками суду можна погодитись з огляду на наступне.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді інженера з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача,

Відповідно до наказу ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» від 30.10.2018 року № 333-ОТ з 30.10.2018 введено в дію новий штатний розклад та затверджено планову розстановку штатних працівників на 30.10.2018, згідно з яким станом на 30.10.2018 на підприємстві наявна одна посада інженера з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії (а.с.85, 88, 89-91, 92-94).

Згідно з наказом ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» від 30.10.2018 року № 152-ОД у зв`язку зі змінами у порядку роботи та організації праці, а також необхідності оптимізації штатної чисельності ПрАТ з 31.12.2018 року скорочується 1 штатна одиниця, а саме: інженера по охороні праці та техніки безпеки 1 категорії, про що в цей же дунь був ознайомлений позивач, про що свідчить його допис під наказом.

Наказом № 387/к від 31.12.2018 року інженера з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії ОСОБА_1 звільнено з роботи з 31.12.2018року за п.1 ст.40 КЗпП України, за скороченням чисельності або штату працівників. Підставою звільнення зазначено наказ № 152-ОД від 30.10.2018 та згода ППО. З даним наказом позивач ознайомлений під підпис 29.12.2018 року (а.с.40, 87).

У штатному розкладі ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» станом на 01.01.2019 року штатна одиниця інженера по охороні праці та техніки безпеки 1 категорії відсутня.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що скорочення чисельності штату працівників на підприємстві мало місце, про що було вчасно повідомлено працівників, які підпадали під звільнення.

Також судом першої інстанції встановлено і що не заперечується відповідачем, що на момент вирішення питання про скорочення штату на підприємстві та звільнення позивача були вакантними професії вантажник вугілля, електрослюсар(слюсар) черговий та з ремонту устаткування, що підтверджується інформацією про попит на робочу силу (вакансії) форми 3№-ПН.

Між тим, доказів того, що вакантні посади були запропоновані позивачеві, не надано.

Сам позивач наполягає на тому, що при звільненні йому не було запропоновано ніяких посад, хоча він був би згоден на іншу посаду, яка була вакантною. Він має посвідчення про навчання за спеціальністю електрослюсар(слюсар) черговий та з ремонту устаткування та надав медичні висновки про те, що за станом здоров`я він може працювати електрослюсарем(слюсар) черговим та з ремонту устаткування. Доводи позивача та надані ним медичні довідки нічим не спростовані.

Доказів того, що позивач відмовився від переведення на іншу роботу або що власник не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві не надано.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що позивач надав довідку ЛКК, де було зазначено, що за станом здоров`я він працездатний по своїй професії за виключенням важкої фізичної праці. Вакантні посади відносяться до тяжкої фізичної праці, а тому і не були запропоновані позивачеві,оскільки вважали, що за станом здоров`я він не міг їх займати.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем було допущено порушення норм трудового законодавства,оскільки відповідач не виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника і правильно визнав наказ про звільнення недійсним.

Допущені відповідачем порушення зазначені і в висновку профспілкової організації, яка відмовила в дачі згоди на звільнення позивача.

Доводи про те, що відповідач не повинен був пропонувати позивачеві інші посади,так як йому заборонено виконувати важку роботу, не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки саме на відповідача трудовим законодавством покладено обов`язок щодо працевлаштування працівника, пропонування йому наявної на підприємстві роботи, тобто вакантної посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно посвідчення про навчання за спеціальністю електрослюсар(слюсар) черговий та з ремонту устаткування позивач з урахуванням його освіти, кваліфікації міг виконувати таку роботу,яка була вакантною.

За висновком медичної комісії від 18.03.2019 року ОСОБА_1 придатний для роботи за професією електрослюсар(слюсар) черговий та з ремонту устаткування. Зазначений висновок нічим не спростований.

Таким чином відповідач не прийняв всіх заходів для того, щоб запропонувати позивачеві вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду та не переконався в тому, чи має позивач протипоказання до виконання запропонованої роботи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2019 року.

Судді: