ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/87/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання - Дубова М.В.

за участю: представника відповідача - Колокольникова О.М.,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/24779/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2018 року (суддя Козак О.В.) у справі за позовом ОСОБА_6 до територіальної громади м.Хмельницького в особі Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради, управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: управління культури, національностей, релігії та туризму Хмельницької обласної державної адміністрації, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 ОСОБА_11, міське комунальне підприємство по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права користування житлом, знесення самочинної прибудови та приведення житлового будинку у первісний стан,

встановив:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом та просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, площею 37,5кв.м., по АДРЕСА_1 видане управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради 10 січня 2008 року територіальній громаді м.Хмельницького в особі Хмельницької міської ради; зобов'язати територіальну громаду м.Хмельницького в особі Хмельницької міської ради та управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради знести самочинну прибудову до будинку та привести у стан, що був до зведення цієї самочинної прибудови; визнати за ОСОБА_6 право користування житловою кімнатою у будинку, яку у 1950 році було передано в оренду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі ордеру №105, виданого на ім'я батька позивача Проскурівською міською радою 24.02.1945 року і постанови прокурора м.Проскурова від 17.03.1945 року ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_13 були вселені в двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. 01.03.1950 року на підставі договору з домоуправлінням №1 Проскурівського міського домоуправління одну житлову кімнату було здано цьому домоуправлінню в оренду. В подальшому домоуправлінням до переданої в оренду житлової кімнати самочинно було добудовано прибудову і в такий спосіб збільшено її розмір до 37,5 кв.м. та без будь-яких рішень про переведення зазначеної житлової кімнати в нежитлову 10.01.2008 року управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради територіальній громаді м.Хмельницького в особі Хмельницької міської ради було видано свідоцтво про право власності на це приміщення. Рішенням Хмельницького міськвиконкому №236 від 28.02.2008 року спірне приміщення було передано в оренду народному депутату України ОСОБА_17 Цією самочинною прибудовою до будинку АДРЕСА_1 відповідач порушив її право, як власника квартири АДРЕСА_1 в цьому будинку, користування земельною ділянкою, закріпленою за цим житловим будинком. Крім того, будинок становить національну, культурну та історичну цінність і знаходиться під охороною держави.

УхвалоюХмельницького міськрайонного суду від 20.02.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено міське комунальне підприємство по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач забезпечена житлом в межах норм, визначених чинним законодавством України, і нею не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги про наявність права користування спірним приміщенням площею 37,5 кв.м. Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами у вказаному приміщенні було здійснено самочинну прибудову, із зазначенням її площі, та що вказаними діями відповідачів порушено будь-які права позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам того, що після війни її батько ОСОБА_13 з сім'єю проживав у АДРЕСА_1, яка складалась з двох жилих кімнат і кухні, та іншого житла у них не було. Відповідачами не надано суду будь-якого рішення про переведення спірної житлової кімнати з жилої у нежилу та документи, на підставі яких управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради територіальній громаді міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради було видано свідоцтво про право власності на спірну кімнату. Перепланування позивачем однієї кімнати у дві, кухні - у кухню, ванну та коридор, а в подальшому їх приватизація не позбавляє її права вимагати визнання права користування спірною кімнатою. Докази того, що ОСОБА_6 втратила право користування спірною житловою кімнатою в матеріалах справи відсутні. Наявність самочинної прибудови до спірного приміщення підтверджується даними інвентарної справи про розмір приміщення та даними спірного свідоцтва про право власності на нього.

У відзиві на апеляційну скаргу представник виконавчого комітету Хмельницької міської ради та Хмельницької міської ради ОСОБА_4 зазначив, що, скориставшись своїм правом на приватизацію квартири АДРЕСА_1, позивач була забезпечена житлом відповідно до норм чинного законодавства, та не потребує поліпшення житлових умов. Приватизація квартири відповідала волевиявленню ОСОБА_6, а тому права апелянта порушені не були. ОСОБА_6 не доведено, що вона є власником приміщення, належного територіальній громаді, або особою, яка володіє майном, з підстав, визначених законом. Твердження апелянта щодо наявності самочинного будівництва засноване лише на припущеннях та власних арифметичних обчисленнях.

Представник відповідачів - виконавчого комітету Хмельницької міської ради та Хмельницької міської ради ОСОБА_4, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Представник третьої особи управління культури, національностей, релігій та туризму Хмельницької облдержадміністрації - ОСОБА_5 не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги в частині скасування рішення суду про відмову у знесенні самочинного будівництва.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи.

Апелянт ОСОБА_6 та її представник в судове засідання повторно не з'явилися, апелянт подала заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з її хворобою.

Враховуючи те, що розгляд справи вже відкладався за заявою представника апелянта ОСОБА_6 - ОСОБА_15, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що згідно з ордером №105 від 24.02.1945 року Проскурівська міська Рада Депутатів трудящих надала право ОСОБА_13, співробітнику Облбудтреста, зайняти квартиру з 1 кімнати і кухні будинку АДРЕСА_1

Постановою прокурора м.Проскурова від 17.03.1945 року вселено ОСОБА_13 в одну кімнату і кухню в квартирі по АДРЕСА_1 ущільнивши ОСОБА_16. Після виїзду ОСОБА_16 до чоловіка і решта житлової площі вважати за ОСОБА_13

Між ОСОБА_13 та домоуправлінням №1 було укладено договір від 01.03.1950 року, згідно з яким квартиронаймач ОСОБА_13 здав одну кімнату під домоуправління строком на 3 роки, після закінчення вищевказаного строку, договір може бути продовженим за згодою ОСОБА_13

Нумерацію будинку по АДРЕСА_1, було змінено на АДРЕСА_1 а в подальшому - на АДРЕСА_1

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є донькою ОСОБА_13, 16.09.1997 року звернулась з заявою до відділу приватизації Хмельницького міськвиконкому про оформлення передачі у приватну власність квартири, яку вона займає.

Розпорядженням відділу приватизації виконкому Хмельницької міської ради №18284 від 20.10.1997 року прохання наймача ОСОБА_6 задоволено і передано їй у приватну власність квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 36,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.01.2008 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства, власником нежитлового приміщення площею 37,5 кв.м. у АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету від 20.02.1992 року №55, є територіальна громада м.Хмельницького в особі Хмельницької міської ради, форма власності - комунальна.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №236 від 28.02.2008 року «Про надання службового приміщення міської комунальної власності народному депутату України ОСОБА_14», надано народному депутату України ОСОБА_14 службове приміщення міської комунальної власності по АДРЕСА_1, площею 37,5 кв.м. на строк виконання депутатських повноважень під громадську приймальню.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Згідно із ст.13 ЖК Української РСР відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік державне управління в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду здійснюється Радою Міністрів СРСР, Радою Міністрів Української РСР, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів, міністерствами, державними комітетами і відомствами, а також спеціально уповноваженими на те державними органами відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ст.15 ЖК Української РСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті, серед іншого: здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18); приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52).

Відповідно до ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно із ч.ч.1,4 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно із ч.1 ст.8 ЖК Української РСР переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 7 ЖК Української РСР визначено, що непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 20.02.1992 року №55 надано повноваження на прийняття для розпорядження і управління комунальною власністю міста відділам і управлінням міськвиконкому, а також вирішено, що подальше розпорядження і користування комунальною власністю міста відділам і управлінням проводити з погодженням міськвиконкому; передачу державного майна до комунальної власності міста завершити до 20.03.1992 року за формою акту згідно з додатком АДРЕСА_1,3 і здійснити подальшу державну реєстрацію новостворених підприємств згідно з Законом України «Про підприємства»; внести питання по затвердженню переліку об'єктів комунальної власності міста на розгляд міської ради народних депутатів.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 15.05.2009 року №457 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 37,5 кв.м., передано з балансу житлово - експлуатаційної контори №2 на баланс управління житлово-комунального господарства.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_6 на праві приватної власності належить двокімнатна квартира по АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, площею 26,8 кв.м., кухні, площею 5 кв.м., ванної кімнати, площею 2,8 кв.м., коридору -1,9 кв.м. Вказана квартира була передана безоплатно у приватну власність позивача в порядку приватизації державного житлового фонду та згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Позивачем ОСОБА_6 не надано доказів на підтвердження того, що спірне приміщення площею 37,5кв.м. перебувало у її користуванні.

Згідно з листом від 12.03.1963р. №372 виконком Хмельницької міської Ради депутатів трудящих повідомив ОСОБА_13, що розглянувши його звернення, надати йому другу кімнату виконком в даний час можливості не має.

Листом від 02.02.1968р. № 79 виконком Хмельницької міської Ради депутатів трудящих повідомив ОСОБА_13, що його прохання про покращення житлових умов буде розглянуте при заселенні житлових будинків в районі загальної забудови. Своїх будинків в центрі міста міськвиконком не будує.

З довідки про склад сім'ї наймача, виданої ЖЕК №2 від 16.09.1997 року, вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1, яка складається з 2-х кімнат, загальною площею 36,5 м.кв., житловою площею 26,8 м.кв., проживає і має право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - ОСОБА_6.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що докази, наданні позивачем, не містять відомостей щодо розміру житлової та загальної площі квартири, що надавалась її батькові - ОСОБА_13, а також будь-яких даних про те, що спірне приміщення площею 37, 5 кв. м. було надано йому та перебувало у його користуванні. Вказані обставини не підтверджуються і договором від 01.03.1950р., укладеному між ОСОБА_13 та домоуправлінням №1. Наявним у справі доказам суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач забезпечена житлом в межах норм, визначених чинним законодавством України, і нею не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги про наявність права користування спірним приміщенням площею 37,5 кв.м. Не надано суду також і належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами у вказаному приміщенні було здійснено самочинну прибудову, та що вказаними діями відповідачів порушено будь-які права позивача. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження права користування спірним приміщенням площею 37,5кв.м., видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, площею 37,5кв.м., по АДРЕСА_1 видане управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради 10 січня 2008 року територіальній громаді м.Хмельницького в особі Хмельницької міської ради, не порушує її права.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк