Постанова

Іменем України

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 686/23209/16-ц

провадження № 61-30094св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради, відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Патріот 2014», Товариство з обмеженою відповідальністю «Пімліко»,
третя особа - Олешинська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2017 року у складі судді Салоїд Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Грох Л. М., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Патріот 2014» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Патріот 2014»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Пімліко» (далі - ТОВ «Пімліко»), третя особа - Олешинська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про скасування державної реєстрації прав власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовна заява мотивована тим, що 25 листопада 2015 року між

ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Патріот 2014» укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,8 га,

з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала продавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 08 грудня 1997 року.

На час укладення спірного договору ОСОБА_1 не набув право власності на вказану земельну ділянку, оскільки у книгах реєстрації державних актів на право приватної власності на землю Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області відсутні записи про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку.

За цим фактом прокуратурою області 15 березня 2016 року розпочато досудове розслідування.

Згідно з висновком експертизи Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (далі - Хмельницький НДЕКЦ)

від 04 серпня 2016 року на державному акті на ім`я ОСОБА_1 відтиски круглої печатки Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області з реквізитами нанесені струменево-крапельним способом за допомогою друкуючого пристрою кольорового струменевого принтеру або іншого обладнання з аналогічним способом друку.

ОСОБА_2 , ініціали і підпис якої значиться у державному акті на право власності на землю на ім`я ОСОБА_1 , в Олешинській сільській раді Хмельницького району Хмельницької області на посаді інженера-землевпорядника та на інших посадах не працювала; документація із землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 спірної земельної ділянки відсутня.

ОСОБА_1 не був власником спірної земельної ділянки, оскільки відповідний державний акт не видавався та не був зареєстрований у встановленому законодавством порядку.

31 березня 2016 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Патріот 2014» та ТОВ «Пімліко» укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Хмельницького, 02 листопада 2015 року вибула з комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького поза її волею, заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради просив суд визнати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,8 га, на АДРЕСА_1 незаконною та скасувати вказану реєстрацію; визнати договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений

25 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Патріот 2014», недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «Пімліко» на спірну земельну ділянку та витребувати її з незаконного володіння останнього.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 26 грудня 2016 року у відкритті провадження у даній справі в частині позовних вимог до ТОВ «Компанія з управління активами «Патріот 2014» відмовлено у зв`язку з ліквідацію зазначеної юридичної особи.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Пімліко» про скасування державної реєстрації права власності та витребування з незаконного володіння товариства земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,8 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , закрито, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2017 року у задоволенні позову заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами своє право на спірну земельну ділянку, оскільки не встановлено належність земельної ділянки до земель комунальної власності міста Хмельницького станом на час видачі державного акта ОСОБА_1 Надані заступником прокурора Хмельницької області докази на підтвердження цієї обставини стосуються лише перебування земельної ділянки в межах міста Хмельницького на сьогодні, після зміни меж міста шляхом збільшення його території. Позовну вимогу про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 , прокурор не заявив.

Крім того, не підлягає задоволенню і позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки право на належну ОСОБА_3 земельну ділянку, посвідчене державним актом, прокурор не спростував. Разом з тим, оскільки міська рада не є стороною оспорюваного правочину, а прокурор фактично просив суд застосувати спосіб повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, тоді як Хмельницька міська рада не є власником земельної ділянки, а тому її право у спірних правовідносинах не порушено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Хмельницької області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині визнання незаконною та скасування державної реєстрації прав власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині судові рішення першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що на час звернення ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку він не набув право власності на спірну земельну ділянку, оскільки її реєстрація не була проведена відповідно до закону, чинного на момент її виникнення, а саме у 1997 році.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 686/23209/16-ц (провадження № 61-30094св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 08 грудня 1997 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право приватної власності на землю, виданий Олешинською сільською радою народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області на підставі рішення Олешинської сільської ради народних депутатів від 03 лютого 1997 року № 7, на посвідчення передачі йому у власність земельної ділянки площею 0,8 га, розташованої на території Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, переданої для ведення підсобного господарства.

Постановою Верховної Ради України від 12 травня 2011 року «Про зміну і встановлення меж міста Хмельницький і Хмельницького району Хмельницької області» було змінено межі міста Хмельницький і Хмельницького району Хмельницької області шляхом збільшення території міста на 681 га земель, у тому числі за рахунок 10 га земель, що знаходяться у віданні Олешинської сільської ради; затверджено територію міста Хмельницький загальною площею 9 305 га і територію Хмельницького району площею 122 011,98 га.

25 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Патріот-2014» укладений нотаріально засвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,8000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка відповідно до проекту землеустрою щодо встановлення та відновлення меж міста Хмельницький, на підставі якого прийнято Постанову Верховної Ради України від 12 травня 2011 року «Про зміну і встановлення меж міста Хмельницький і Хмельницького району Хмельницької області», дійсно на даний час входить в межі міста Хмельницького, що підтверджується листами Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області від 10 листопада 2015 року, Управління з питань земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 20 листопада 2015 року, Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 18 січня та 08 лютого 2016 року.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 листопада 2016 року,

31 березня 2016 року вище зазначену земельну ділянку було продано

ТОВ «Компанія з управління активами «Патріот-2014» за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ТОВ «Пімліко».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 1 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частин першої, третьої статті 6 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства. Передача земельних ділянок у власність громадян здійснюється місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно.

Згідно з частиною першою статті 23 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Пунктами 3.1, 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року № 28 (далі - Інструкція № 28 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), передбачено, що державні акти на право приватної власності на землю видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування.

Державні акти на право приватної власності на землю реєструються у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком № 2.

Відповідно до пункту 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор як на підставу свої позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку з порушенням вимог закону.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення

від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України»); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини»).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема, визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про право на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 27 З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація права власності проводиться на підставі, зокрема, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих

до 01 січня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2015 року приватний нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу вніс запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Право на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов`язки безпосередньо виникають, зокрема, з актів органів місцевого самоврядування (частина четверта статті 11 ЦК України). Отже, їхні рішення можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Прокурор не оскаржує рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 у власність та виданого йому державного акта.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущенні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що внесення нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку не є підставою виникнення цього права, а є лише умовою його підтвердження на виконання вимог чинного законодавства, а скасування державної реєстрації не припинить набутого відповідачем права власності.

З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає, що лише скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку не відновлює порушені, на думку прокурора, права територіальної громади міста Хмельницького.

Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами, що спірна земельна ділянка вибула із комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького поза її волею 25 листопада 2015 року, оскільки цією датою проведено державну реєстрацію, а право на спірну земельну ділянку виникло у особи 1997 року до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що на час звернення ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку він не набув право власності на спірну земельну ділянку, оскільки її реєстрація не була проведена відповідно до закону, чинного на момент її виникнення, а саме у 1997 році, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка розташовувалася на території сільської ради, яка в межах своєї компетенції прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність

ОСОБА_1 , зареєструвала та видала останньому державний акт на право приватної власності на землю. Отже, саме 08 грудня 1997 року ОСОБА_1 набув право власності на вказану земельну ділянку.

Посилання прокурора на те, що на час звернення ОСОБА_1 до державного реєстратора 25 листопада 2015 року останній не набув права власності на спірну земельну ділянку не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи, оскільки у справі відсутні докази того, що на час набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку вона належала територіальній громаді міста Хмельницького. Прокурором не доведено, що ця земельна ділянки входила до складу земель, які постановою Верховної Ради України від 19 січня 1995 року № 12/95-ВР були включені в межі міста.

Сама по собі відсутність з невідомих причин запису про реєстрацію державного акта на землю, виданого сільською радою ОСОБА_1 ,

у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю не може свідчити про те, що такої реєстрації не відбулося.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в оскаржуваній частині є достатньо обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2017 року про відмову у позові в частині визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,8 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк