Справа №: 272/1395/18
Провадження № 2/272/50/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2019 року
Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Карповця В.В.,
секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,
за участі: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -
Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що вона на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 26.03.1997 року є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул.Садова,24, с.Гальчин, Андрушівського району, Житомирської області. У вказаному вище будинку окрім позивача зареєстрована її дочка ОСОБА_3, яка є відповідачем по справі. При цьому, в обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідач по справі вже довгий час не проживає за зареєстрованим місцем проживання, а саме з 2010 року, не сплачує комунальних послуг, та не бере участі в утриманні будинку. Крім того, на даний час сторони не підтримують жодних стосунків, дочка відповідача ОСОБА_4, 09.06.2010 року знаходиться на вихованні та утриманні позивача.
На даний час для вчинення ряду правочинів щодо будинку необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Реєстрація відповідача в будинку не дозволяє позивачу розпоряджатись ним на власний розсуд та значно обмежує законні права власника будинку. При зверненні позивача безпосередньо до ОСОБА_3 з приводу зняття з реєстрації в добровільному порядку, остання постійно ухиляється від вирішення даного питання в позасудовому порядку.
Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд визнати, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул.Садова, 24, с.Гальчин, Андрушівського району, Житомирської області. Судовий збір з відповідача просить не стягувати.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час, та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст.280 ч.1 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що вони є сусідами позивача по справі ОСОБА_2, та повідомили, що відповідач по справі ОСОБА_3 вже тривалий час не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Де на даний час проживає ОСОБА_3 їм невідомо.
Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно матеріалів справи, а саме копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26 березня 1997 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку розташованого за адресою: вулиця Садова, 24, село Гальчин, Андрушівського району, Житомирської області (а.с.8). Згідно довідки про склад сімї, виданої виконавчим комітетом Гальчинської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 10.10.2018 №950 вбачається, що у житловому будинку розташованому за адресою: с.Гальчин, вул.Садова, 24, Андрушівського району, Житомирської області зареєстрована але не проживає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13). Відповідно до акту депутата Гальчинської сільської ради від 10.10.2018 року вбачається, що громадянка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зареєстрована але на протязі восьми років не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12). На даний час дочка відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, 09.06.2010 року, відносно якої відповідач заочним рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2010 року була позбавлена батьківських прав, проживає та знаходиться під опікою позивача ОСОБА_2 (а.с.13,15-16).
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно доЗакону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зіст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК Української РСР, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Згідно положеньст.156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.
Відсутність відповідача по справі ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5, понад рік, а саме починаючи з 2010 року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між позивачем як власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не проживаючи в спірному будинку більше року без поважних причин, є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в звязку з чим поданий позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст.316,317,319,321,391,405 ЦК України,
ст.ст. 71,72,156 ЖК Української РСР, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 247, 259, 263 265, 268, 273, 280, 281, 284, 354, 355 ЦПК України,суд, -
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7; фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8) такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вулиця Садова,24, село Гальчин, Андрушівського району, Житомирської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд Житомирської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Андрушівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя:ОСОБА_7