Справа № 1503/3641/12
Номер провадження 6/493/45/19
У Х В А Л А

02 грудня 2019 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.

при секретарі Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за участю заінтересованих осіб: ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

29.10.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за участю заінтересованих осіб: ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулося до Балтського районного суду Одеської області із заявою про заміну стягувача його правонаступником.

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 23.04.2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.08.2008 року.

18.09.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 1930/К, відповідно до умов відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 05.08.2008 року.

Виходячи з наведеного, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило замінити у даній справі вибулого стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

В судове засідання представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в заяві просив розглядати справу у його відсутності.

Інші учасники процесу в судове засідання також не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає вирішенню даного питання.

Розглянувши заяву в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини.

У справі встановлено, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 23.04.2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.08.2008 року, та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 05.08.2008 року в сумі 281 024,05 грн. та судовий збір в сумі 2810,24 грн.

Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 12.11.2019 року (а.с. 13) виконавче провадження по виконавчому листі № 1503/3641/12, де стягувач ПАТ «Дельта Банк», а боржник ОСОБА_1 , відкрито 30.05.2019 року на примусове виконання Балтським РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області. На даний час рішення суду не виконане.

18.09.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 1930/К, посвідченого 18.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В, зареєстрованого в реєстрі за № 1199 (а.с. 2, 3), відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0 від 05.08.2008 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

В даному випадку відступлення права вимоги відбулося внаслідок укладення між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договору купівлі-продажу від 18.09.2019 року.

Згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 260, 261, 272, 353, 354, 442 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за участю заінтересованих осіб: ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження - задовольнити.

Замінити сторону виконавчого провадження - вибулого стягувача - ПАТ «Дельта Банк» у виконавчих листах № 1503/3641/12 на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, місцезнаходження за адресою: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, пов. 6, оф. 34, IBAN:UA 57 98901).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ