ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/261/19

провадження № 22-ц/4809/1780/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Міщенко Андрій Миколайович

відповідач - Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», представники - за довіреністю Мацко Наталія Миколаївна, адвокат -Новак Юрій Петрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2019 року у складі судді Макарової Ю. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» в порядку захисту прав споживача про припинення дій, які порушують право,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут`в порядку захисту прав споживача про припинення дій, які порушують право.

Зазначала, що вона є власником 2/5 часток квартири АДРЕСА_1 . До 26 вересня 2018 року була споживачем послуг централізованого опалення, на неї було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . За надані послуги з централізованого опалення сплачувала регулярно, заборгованості перед відповідачем не мала. Жодних письмових договорів між нею та відповідачем укладено не було. Послуги надавались відповідачем та оплачувались нею на підставі «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», відповідно до п.п.24,25 яких споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, яким визначено «Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання». На підставі наведених норм діючого законодавства, вона звернулась до міжвідомчої комісії із заявою про відключення її квартири від централізованого опалення та отримала відповідне рішення щодо відключення, оформлене протоколом № 3 від 30 березня 2015 року, що підтверджується витягом з протоколу, який видано їй на руки. На підставі витягу з протоколу комісії розроблено робочий проект реконструкції системи централізованого опалення в її квартирі, яким передбачалось відключення існуючих пристроїв опалення від мереж централізованого опалення, демонтаж існуючих приладів опалення, встановлення теплоізоляції існуючих стояків централізованого опалення, встановлення побутових електричних настінних електрокерамічних обігрівачів. 11 жовтня 2018 року у зв?язку з відключенням квартири від централізованого опалення вона звернулась до директора відповідача із письмовою заявою про припинення нарахування оплати за послуги з централізованого опалення, до якої додала копію витягу з протоколу комісії про надання дозволу на відключення та копію акту про відключення. Заява була отримана представником відповідача 16 жовтня 2018 року, відповіді на заяву вона до цього часу не отримала. Відповідач продовжує нараховувати їй плату за послуги з централізованого опалення, які не надає.

Просила зобов?язати відповідача припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 з моменту відключення квартири від централізованого опалення 26 вересня 2018 року.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут`в порядку захисту прав споживача про припинення дій, які порушують право, відмовлено за необгрунтованістю. Суд дійшов висновку, що нарахування відповідачем по особовому рахунку позивача платежів за послуги не встановлює для позивача будь-яких обов?язків та не порушує її права. Питання про обґрунтованість нарахованої суми плати за опалення має вирішуватися при розгляді іншої справи про стягнення боргу, однак такий позов відсутній.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відключення квартири від централізованого опалення відбулося не самовільно, а за відповідним рішенням міжвідомчої комісії та за актом про відключення. Саме міжвідомчій комісії законодавством надано право приймати такі рішення. Суд не перевіряв в межах заявленого позову правильність та повноту рішення комісії - акту про відключення, оскільки вказане є дискрецією комісії. Правомірність рішень комісії, підстав відключення квартири від централізованого опалення та процедури встановлення автономного опалення не були предметом спору. Також суд залишив поза увагою, що від відповідача їй надходять письмові вимоги про сплату за теплоенергію, яку вона не отримує, а представник відповідача у судовому засіданні повідомив, що згідно з даними бухгалтерії та особового рахунку вона має статус боржника.

Апеляційне провадження відкрито 08 листопада 2019 року (а.с.178), ухвалою від 12 листопада 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 27 листопада 2019 року (а.с.184).

Відзив на апеляційну скаргу станом на час проведення судового засідання не надійшов.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач є власником 2/5 часток квартири АДРЕСА_1 . Власниками 3/5 часток квартири є інші особи, які з позовом до суду не зверталися (а.с.8-10).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. (статті 11, 15 ЦК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок, що «критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги».

Колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання нарахованих процентів та штрафних санкцій по кредитному договору від 19 листопада 2012 року з дати винесення рішення 21 грудня 2012 року незаконним та припинити їх нарахування є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.

Частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Позов ОСОБА_1 є по суті запереченням (відзивом) на позов «Світловодськпобут» про стягнення заборгованості у вигляді необґрунтованості позовної вимоги про стягнення плати за опалення квартири. У разі встановлення необґрунтованого нарахування такої плати суд не вказує у резолютивній частині про припинення нарахування плати, а констатує безпідставність її нарахування у мотивувальній частині рішення та відмовляє у задоволенні позову у цих підстав.

На час розгляду справи будь-яких позовів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення квартири пред`явлено не було, тому суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову в позові ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення всієї квартири.

Звертаючись до суду з позовом позивач поставила питання про визнання неправомірними дій відповідача щодо незаконного нарахування їй заборгованості за послуги теплопостачання. Вказані дії відповідача за відсутності заявлених по цій справі вимог про стягнення цієї заборгованості , враховуючи, що позивачем не зазначено, до яких саме негативних наслідків призвели такі дії відповідача, є лише фактом, який цивільних прав позивача не порушує, оскільки не має юридичного значення.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за своїм змістом оскаржені позивачкою дії є фактами, які без подання до неї позову не зачіпають її цивільні права.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що споживач не звільняється від оплати за опалення місць загального користування будинку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задовлення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 2 грудня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко