Р І Ш Е Н Н Я (заочне)

Іменем України

№ 610/2867/19

№ 2/610/927/2019

03.12.2019 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: Стригуненко В.М.

за участі

секретаря: Паточка А.М.,

розглянувши в місті Балаклія Харківської області у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

17.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить:

розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 24.05.1986р. у відділі ЗАГС Балаклійського райвиконкому Харківської області, оскільки: подружнє життя не склалось, фактично шлюбно-сімейні відносини припинені з 2010 року, подальше збереження сім`ї і шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам;

визнати за нею право власності на 78/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , придбаного в період шлюбу, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :00:028:0140. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що в період шлюбу за спільні кошти подружжя було набуте наступне майно: 06.08.2007р. житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та 02.10.2007р. транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідачем було здійснено відчуження автомобіля без згоди дружини, а кошти одержані від продажу було ним привласнено, жодної компенсації від продажу автомобіля позивач не отримала.

Представник позивача надав письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи, зазначив про бажання позивача залишити шлюбне прізвище (а.с. 66, 67).

Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 36), однак за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами на пошту і в судове засідання не з`явився (а.с. 63, 64), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

24 травня 1986 року у відділі ЗАГС Балаклійського райвиконкому Харківської області за актовим записом № 167 сторони зареєстрували шлюб (а.с. 32).

Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, до суду не з`явився, що розуміється судом як небажання зберегти шлюб і фактичне визнання позову.

Окрім того, сам факт розірвання шлюбу не може бути перешкодою для примирення сторін, якщо у них є таке бажання.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

За таких обставин, позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2007р. та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2019р. за ОСОБА_2 зареєстровано на праві приватної власності в цілому житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Балаклійської міської ради від 18.07.2007р. (а.с. 11, 13).

Житловий будинок було зареєстровано в Балаклійському БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_2 (а.с. 12).

Житловий будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер :00:028:0140 площею 0,1000га (а.с. 14-16).

Позивач з 11.07.2007р., а відповідач з 18.10.1997р. по теперішній час зареєстровані у вказаному житловому будинку, позивач проживає там (а.с. 8, 10, 36).

Згідно даних Єдиного державного реєстру МВС від 02.07.2019р. за ОСОБА_2 з 02.10.2007р. зареєстровано транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, синього кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , придбаний на аукціоні на товарній біржі на підставі біржової угоди № Т7525 (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно п. 23, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11 (далі Постанова) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох».

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З наданих суду документів вбачається, що спірний житловий будинок та автомобіль були придбані в період шлюбу, тому вони є об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як подружжя, що не спростовано відповідачем.

Частки сторін у праві спільної сумісної власності на спірний житловий будинок та автомобіль є рівними та становлять по 1/2.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною 1 ст. 70 СК України та абз. 1 ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об 'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було.

Відповідно до п. 22 Постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно зі звітом про оцінку майна від 03.09.2019р. ринкова вартість житлового будинку складає 313600 гривень (а.с. 21-25).

Згідно зі звітом про оцінку майна від 03.09.2019р. ринкова вартість автомобіля складає 175900 гривень (а.с. 26-30).

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Судом встановлено, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У відповідності до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Між ОСОБА_2 та ТОВ «Автоконсалтинг Україна» було укладено договір комісії № 7089/19/011161 від 23.07.2019р., відповідно до якого комісіонер зобов`язався вчинити правочин щодо продажу транспортного засобу (а.с. 19).

За договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7089/19/011161 від 23.07.2019р. вказаний автомобіль було продано ОСОБА_4 за 16000 гривень (а.с. 20).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 22.08.2019р. було здійснено перереєстрацію вказаного транспортного засобу 23.07.2019р. на нового власника за договором купівлі-продажу (а.с. 18).

Таким чином, автомобіль, придбаний сторонами в період шлюбу, було відчужено відповідачем 23.07.2019р.

Позивач стверджує, що автомобіль було відчужено без її відома та згоди, а кошти одержані від продажу відповідач привласнив, жодної компенсації позивач не отримала.

В матеріалах справі відсутні дані, які б вказували про надання згоди позивачем на відчуження автомобіля, тобто відповідач розпорядився ним на власний розсуд без письмової згоди позивача.

Крім того, відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання коштів від продажу автомобіля подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Тобто не доведено факт передачі покупцем обом з подружжя коштів за спільний автомобіль та те, що вказані кошти були витрачені подружжям спільно в інтересах сім`ї.

Таким чином, можна зробити висновок, що вибуття транспортного засобу 23.07.2019р. із спільної сумісної власності подружжя відбулось поза волею позивача та кошти використані не в інтересах сім`ї, протилежного відповідачем не доведено.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивач просить вартість 1/2 частини автомобіля врахувати під час поділу будинку та збільшити частку позивача у праві спільної сумісної власності на спірний житловий будинок.

Встановивши, що відчуження автомобіля, відповідачем відбулося без згоди іншого з подружжя ОСОБА_1 та кошти використані не в інтересах сім`ї, суд вважає, що позивач має право на врахування вартості спірного автомобіля при поділі майна.

Суд враховує вартість автомобіля, встановлену Звітом про оцінку від 03.09.2019р., оскільки його вартість, визначена в договорі купівлі-продажу, не відповідала ринковій вартості.

Якщо вартість житлового будинку згідно з оцінкою становить 313600 гривень прийняти за 100 відсотків, відповідно вартість 1/100 частини становить 3136 гривень, отже частка позивач у житловому будинку має бути збільшена на 28/100 (87950:3136=28).

За таких обставин за позивачем можливо визнати право власності на 78/100 частин житлового будинку (50/100 частина у спільному майні, 28/100 частина в порядку збільшення за рахунок відчуження автомобіля).

Таким чином, частки сторін у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями становлять позивачу 78/100, відповідачу 22/100.

Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 200, 206, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Розірвати шлюб, зареєстрований 24 травня 1986 року у відділі ЗАГС Балаклійського райвиконкому Харківської області, актовий запис № 167, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

3.Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

4.В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 78/100 (сімдесят вісім сотих) часток житлового будинку з надвірними будівлями в

АДРЕСА_2 .Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3215,90 гривень судового збору.

Дата складання повного судового рішення 6 грудня 2019 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днівз дня його проголошення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_4 .

Головуючий В.М. Стригуненко