Провадження № 22-ц/4808/965/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Антоняком Т.М. 21 травня 2019 року, повний текст якого складено 23 травня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору №Ск-177-000157/7-2008 року щодо повернення кредитних коштів, укладеного між сторонами 02 липня 2008 року на споживчі цілі на суму 24 763,43 грн зі сплатою 7% річних та кінцевим терміном повернення 02 липня 2010 року, у останньої станом на 14 червня 2012 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 418 346,75 грн, з яких: 22 831,63 грн - прострочене тіло кредиту, 2 732,31 грн - прострочені відсотки, 13 780,80 грн - прострочена комісія, 225 759,13 грн - пеня за несвоєчасне погашення суми кредиту, 21 432,06 грн - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитним договором, 131 810,79 грн - пеня за несвоєчасне погашення плати за управління кредитом згідно договору. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_1 відмовилась сплатити вищезазначену заборгованість, ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути її в судовому порядку.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 серпня 2012 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2019 року скасовано заочне рішення цього ж суду від 22 серпня 2012 року і справу призначено до розгляду.

Повторним заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2019 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено у повному об`ємі. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Родовід Банк» 418 346,75 грн заборгованості за кредитним договором №Ск-177-000157/7-2008 від 02 липня 2008 року та 3 219 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Так, на думку ОСОБА_1 , судом не було враховано того, що позивач не долучив до матеріалів справи детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би містив дати сплати нею щомісячних платежів та штрафних санкцій, у зв`язку з чим судом не досліджувалась правильність нарахування заборгованості. Крім того, не долучено Банком і всіх сторінок кредитного договору, що унеможливлює з`ясування усіх домовленостей між сторонами. Зокрема, зазначає апелянт, кредитним договором було передбачено сплату 7% річних за користування кредитними коштами, натомість згідно Додатку №1 відповідач зобов`язалась сплачувати по 1764,95 грн, в тому числі тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та 656,23 грн за обслуговування кредиту. Однак, в доданому позивачем до матеріалів справи кредитному договорі не міститься зобов`язань позичальника щодо сплати щомісячного платежу у розмірі 656,23 грн, що перевищує суму відсотків по договору та нарахування штрафних санкцій у розмірі 1,6% в день. При цьому, зауважує ОСОБА_1 , судом першої інстанції не було взято до уваги того, що в додатку №1 до кредитного договору, який вона не підписувала, була вказана процентна ставка у розмірі 85,45% річних, а не визначена кредитним договором - 7%. Апелянт звертає увагу суду й на те, що позивач не надав належних доказів оформлення та укладення між сторонами Договору на зазначених у позовній заяві умовах, Додатків до договору, які є його невід`ємними частинами, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, що у сукупності із Заявою свідчить про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Також відповідач вважає незаконним нарахування Банком плати за обслуговування кредиту та пені, оскільки укладений договір є договором про надання споживчого кредиту. Не погоджується відповідач ОСОБА_1 також і з висновком суду про стягнення процентів від суми кредиту після спливу строку кредитування, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто до 02 липня 2010 року. Посилаючись на формальний підхід суду першої інстанції до вирішення даного позову, а також на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, відповідач ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк».

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду не надходило. Представник ПАТ «Родовід Банк» в судове засідання не з`явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручене завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав. Представник ОСОБА_1 також зазначив, що позивачем не надано належних доказів оформлення та укладення між сторонами договору на тих умовах, що зазначені у позові, а нарахування позивачем плати за обслуговування кредиту та пені не грунтується на умовах закону. Крім того, зазначив, що відповідач погоджується, що нею не сплачено тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, а тому погоджується із тим, що ця сума підлягає стягненню в користь Банку.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Прокредитбанк» у повному об`ємі, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 418 346,75 грн у зв`язку із невиконанням останньою умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів. Однак, погодитись із цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладеного договір споживчого кредиту №Ск-177-000157/7-2008 на суму 24 763,43 грн зі сплатою 7% річних за користування кредитом та кінцевим строком повернення 02 липня 2010 року. Також умовами вказаного договору була передбачена плата за обслуговування кредиту (а.с.6-9).

Пунктом 4.1.9 даного договору було визначено умови повернення кредитних коштів щомісячно згідно з графіком (Додаток 1 до договору) та визначено щомісячний платіж у розмірі 1 764,95 грн, до складу якого входить: погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом та плата за обслуговування кредиту (а.с.10). Крім того, за умовами вищевказаного договору, а саме згідно з п. 5.2.16 договору, відповідач ОСОБА_1 за порушення строків погашення заборгованості, сплати процентів, внесення плати за обслуговування кредиту зобов`язалась сплачувати пеню у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (а.с.8).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї станом на 14 червня 2012 року утворилась заборгованість. Позивачем кредитна заборгованість визначена у розмірі 418 346,75 грн, з яких: 22 831,63 грн - прострочене тіло кредиту, 2 732,31 грн - прострочені відсотки, 13 780,80 грн - прострочена комісія, 225 759,13 грн - пеня за несвоєчасне погашення суми кредиту, 21 432,06 грн - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитним договором, 131 810,79 грн - пеня за несвоєчасне погашення плати за управління кредитом згідно договору. В підтвердження зазначеної заборгованості позивач АТ «Родовід Банк» долучив довідку-розрахунок заборгованості та відповідний її розрахунок (а.с.5, 124-125).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а позичальник належним чином свої зобов`язання за вказаними договорами не виконував , тому у нього утворилась заборгованість перед Банком, яка підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо розміру кредитної заборгованості. З даного приводу колегія суддів зауважує наступне.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі пеню за прострочення сплати щомісячних платежів на погашення кредиту припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки кредитний договір припинив свою дію 02 липня 2010 року, то вимоги про стягнення процентів та пені після цієї дати нарахуванню і стягненню не підлягають.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Оскільки, починаючи із зазначеної дати, ПАТ «Родовід Банк» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом та пеню за прострочення щомісячних платежів, то позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та пені за несплату відсотків, нарахованих за період з 03 липня 2010 року по 14 червня 2012 року (розрахунок а.с.124-125), місцевим судом задоволено помилково.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів констатує, що частина сум за несплачені своєчасно відсотки та пеня нараховані в межах дії кредитної угоди, однак строк позовної давності для їх стягнення пропущено без поважної причини. Про це наголошувалось у клопотанні представника відповідача (а.с.110). Тому кошти, зазначені у розрахунку позивача, поза межею встановленого законом строку позовної давності стягненню не підлягають.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року (справа № 695/3474/17).

Оскільки, нарахування позивачем плати за обслуговування кредиту та пені за несвоєчасну її сплату не грунтується на вимогах закону, а то у задоволенні таких вимог теж необхідно відмовити.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому останній вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином позов ПАТ «Родовід Банк» в частині стягнення з ОСОБА_1 неповернутої суми тіла кредиту - 22831 грн 63 коп. підлягає задоволенню.

Також з відповідача підлягають стягненню: відсотки за користування кредитом в межах загального строку позовної давності в розмірі 659 грн 59 коп. за період з 31.07.2009 по 02.07.2010.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Родовід Банк».

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи зазначене, з АТ «Родовід Банк» підлягає стягненню в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3676 грн. З ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь АТ «Родовід Банк» в розмірі 768 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2019 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», місцезнаходження якого м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, 04136, , МФО - 321712, к/р НОМЕР_2 в ГУ НБУ по м. Києву та Київській області - 23491,22 грн (двадцять три тисячі чотириста дев`яносто одну) гривню 22 копійки заборгованості за кредитним договором №Ск-177-000157/7-2008 від 02.07.2008 року, з яких: 22 831,63 грн - тіло кредиту та 659,59 грн - відсотки за користування кредитом, і судовий збір в сумі 768 грн 40 коп.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Родовід Банк» в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3676 (три тисячі шістсот сімдесят шість) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк