Справа № 657/203/19
14.08.2019 року Каланчацький районний суд Херсонської області
у складі головуючого судді Скригун В. В.
за участю секретаря Попової Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно договору міни від 06 березня 1997 року, який зареєстровано Скадовською товарною біржею за реєстраційним номером КЧ-014/97, вона стала власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а відповідач, в свою чергу, власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Реєстрацію отриманого у власність нерухомого майна було здійснено в Каланчацькому бюро технічної інвентаризації. З моменту отримання у власність зазначеного будинку здійснила реєстрацію місця свого проживання та користується і володіє вказаним майном. Проте, розпорядитися спірним будинком на власний розсуд не має можливості в зв`язку з недотриманням в момент укладення договору вимог про його нотаріальне посвідчення. Будучи беззаперечним власником вказаного у позові будинку, з метою захисту своїх прав та можливості в подальшому розпорядитися належною їй нерухомістю на власний розсуд, вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, оскільки це є єдиним ефективним способом захисту її прав.
Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 червня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Будь-яких інших процесуальних дій судом не вживалося.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової Влади України. Причину своєї неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не подав.
Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Крім того, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або заперечування. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним основам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору міни від 06 березня 1997 року, який зареєстровано Скадовською товарною біржею за реєстраційним номером КЧ-014/97, позивач стала власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а відповідач, в свою чергу, власником житлового будинку АДРЕСА_2 . Реєстрацію отриманого у власність нерухомого майна було здійснено в Каланчацькому бюро технічної інвентаризації. Однак, будучи власником нерухомого майна повивач належним чином не може розпорядитися ним, оскільки договір міни свого часу не був посвідчений нотаріально.
Відповідно до ЦК України 1963 року обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори купівлі-продажу жилих приміщень, договори міни, договори дарування нерухомого майна та довічного утримання. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК УРСР).
Проте, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу, угода, зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Таким чином, позивач, придбавши за договором міни, зареєстрованому на товарній біржі, будинок, на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 128 ЦК УРСР набула право власності на будівлю, однак не посвідчила угоду належним чином у порядку, передбаченому ЦК УРСР, що позбавило її можливості вільно розпорядитися своєю власністю.
Наміри укладення договору міни спірного нерухомого майна виникли у ОСОБА_1 у той період часу, коли набрав чинності Цивільний Кодекс України (в редакції 2004 року), відповідно до норм ст.ст. 16, 392.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змістуст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач набула право власності на нерухоме майно з правочину, оскільки будинок перейшов у її власність на підставі договору міни.
На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст.15та ст.392 ЦК, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
З доказів наданих суду, вбачається, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору міни від 06 березня 1997 року, посвідченого Скадовською товарною біржею за реєстраційним номером КЧ-014/97, без нотаріального посвідчення зазначеного правочину. Проте, договір зареєстрований в Каланчацькому бюро технічної інвентаризації, тобто право власності на нерухоме майно визнане державою.
Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили.
Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна.
Вказані обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти позову у відповідача, щодо законного володіння ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1 , і з врахуванням принципу справедливості, вказують на необхідність задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок з господарськими забовами та спорудами.
Керуючись ст. ст. 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , (відомості про дату народження та ІПН відсутні) проживає АДРЕСА_2 .

Суддя: Скригун В. В.