Справа № 130/3042/16-ц
Провадження № 22-ц/801/146/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуСправа № 130/3042/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

Секретар: Пантелеймонова А.І.

За участю: представника позивача ОСОБА_3 -адвоката ОСОБА_4; відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном і встановлення земельного сервітуту,

Рішення ухвалив суддя Вернік В.М.

Рішення ухвалено о 08.09 год. в м. Жмеринці Вінницької області

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2018 року,

Встановив:

21 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном і встановлення земельного сервітуту.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно договору купівлі-продажу від 28.05.1996 року йому на праві власності належить житловий будинок і господарські споруди по АДРЕСА_1, у тому числі гараж літерою «Д», який розташований біля межі із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_5 Гараж потребує капітального ремонту, а можливо і реконструкції. У 2016 році він виявив, що відповідач самовільно зрізала частину покриття гаража, яка виступала на її ділянку, що призвело до замокання і подальшого руйнування задньої стінки гаража. Також відповідач без узгодження з ним змінила лінію межі між їхніми земельними ділянками і встановила капітальну огорожу, яку самовільно закріпила до бокових стін належного йому гаража, чим перекрила йому доступ до задньої стіни гаража, захопивши при цьому частину його земельної ділянки.

23 серпня 2018 року у підготовчому провадженні ОСОБА_3 подав заяву про зміну предмета позову, де просив усунути перешкоди у користуванні майном (гаражем) і земельною ділянкою, що по АДРЕСА_1 шляхом знесення за рахунок відповідача частини паркану з металопрофілю і дерев'яних штахет, що графічно відображений на план-схемі (фрагмент 2) додатку 8 до висновку судової земельно-технічної експертизи №5440/17-21 від 05.07.2018 року; встановити постійний земельний сервітут на земельну ділянку по АДРЕСА_2 належній на праві власності відповідачу на підставі Державного акта на право власності на землю, виданого 11.09.1996 року площею 4 кв. м., графічно відображену на план-схемі в додатку 13 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 5440/17-21 від 05.07.2018 року для проходу обслуговування (здійснення поточного та капітального ремонту) гаража по АДРЕСА_1, належного йому на праві власності та стягнути на його користь з відповідача судові витрати (том 2 а. с.149).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Встановлено на належну на праві приватної власності ОСОБА_5 земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 постійний безоплатний земельний сервітут площею 4 кв. м., графічно відображений на план-схемі в додатку 13 до висновку судової земельно-технічної експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05.07.2018 року № 5440/17-21, для проходу з метою обслуговування (здійснення поточного та капітального ремонту) гаража під літерою «Д», розташованого по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 6027,20 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просить рішення суду в частині встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту площею 4 кв. м. для проходу з метою обслуговування (здійснення поточного і капітального ремонту) гаража скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення, яким ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту відмовити повністю.

Зазначила, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про встановлення земельного сервітуту є незаконним у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач ОСОБА_3 рішення суду не оскаржив.

В судовому засіданні відповідач підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. ОСОБА_3 надіслав письмовий відзив, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги рішення суду оскаржує відповідач ОСОБА_5 лише у частині задоволення позовних вимог про встановлення на належну їй земельну ділянку постійного безоплатного земельного сервітуту, а в іншій частині рішення суду не оскаржує (том 2 а. с. 198-201).

Тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення лише в оскаржуваній відповідачем ОСОБА_5 частині.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.05.1996 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купив житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. На земельній ділянці розташовані: один одноповерховий житловий будинок з прибудовами, цегляний, житловою площею 57,1 кв. м. літерою «А», хдів «Б», льох «П/Б», хліви «В», «Г», вбиральня «У», гараж «Д», паркан №1 (том 1 а. с. 7-8).

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого відділом Держкомзему у м. Жмеринці 22 липня 2011 року на підставі рішення Жмеринської міської ради 23 сесії 5 скликання № 669 від 17.07.2009 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0462 га, розташованої по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_2 (том 1 а. с. 9, 40).

Із плану меж земельної ділянки, відображеного у цьому Державному акті на право власності на земельну ділянку та опису і плану меж земельної ділянки, належної ОСОБА_3, вбачається що дана земельна ділянка у місці розташування гаража «Д» межує із земельною ділянкою ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 (том 1 а. с. 9 на звороті і 13).

Із акта відновлення меж земельної ділянки від 12 листопада 2013 року вбачається, що інженером землевпорядником ПП Земельно-кадастрове бюро проведено відновлення меж земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3, яка знаходиться по АДРЕСА_1 площею 0,0462 га, яка належить ОСОБА_3, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Відновлення меж проводилося згідно технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акта на дану земельну ділянку. При відновленні меж встановлено, що огорожа між земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не відповідає розмірам та конфігурації межі вказаної в державному акті на дану земельну ділянку, що відображено в плані меж земельної ділянки (том 1 а. с. 14).

Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради народних депутатів від 21 грудня 1995 року № 260, ОСОБА_9 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0443 га, що розташована у АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку (том 1 а. с. 37).

Згідно Державного акта на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради народних депутатів від 22 серпня 1996 року № 173 ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0729 га по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку. Із плану зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що дана земельна ділянка по лініях від «Б» до «В» межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 38).

Із наданої позивачем у додатку до позовної заяви копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3 (том 1 а. с. 10-12) вбачається, що даний технічний паспорт містить аркуш «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд», де зазначено характеристику такої споруди як гараж, позначений літерою «Д»: рік побудови - 1990, фундамент - бетон, покрівля шиферна (том 1 а. с. 12).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 5 вересня 2017 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено чотири питання, де четвертим зазначено таке питання: визначити площу, межу та конфігурацію земельного сервітуту, який необхідний ОСОБА_3 для обслуговування будівлі гаража позначеного літерою «Д», належного ОСОБА_3 (том 2 а. с.57-58).

Висновком експерта № 5440/17-21 від 05.07.2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою надані відповіді на всі чотири поставлені питання, у тому числі надана відповідь на четверте питання про те, що можливими є два варіанти встановлення земельного сервітут, який необхідний ОСОБА_3 для обслуговування будівлі гаража «Д», а саме, перший варіант: виходячи із розмірів та розташування гаража літ. «Д», що визначені в технічній документації 2007, що графічно відображено на план-схемі в додатку 12 до висновку. Площа земельного сервітуту становить 0,0006 га з розмірами по периметру від т. 1 до т. 2 - 0,98 м; від т. 2 до т. 3 - 5,72 м, від т. 3 до т. 4 - 1,00 м, від т. 4 до т. 5 - 1,00 м; від т. 5 до т. 6 - 3,72 м; від т. 6 - до т. 1 - 1,00 м; другий варіант: виходячи з розмірів та розташування гаража літ. «Д», що визначені по фактичному використанню та розташуванню, що графічно відображено на план-схемі в додатку 13 до висновку. Площа земельного сервітуту становить 0,0004 га з розмірами по периметру від т. 1 до т. 2 - 0,57 м; від т. 2 до т. 3 - 5,02 м; від т. 3 до т. 4 - 0,85 м; від 4 до т. 5 - 0,25 м; від т. 5 до т. 6 - 3,72 м; від т. 6 до т. 1 - 1,05 м (том 2 а. с. 106-136).

За правилами статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно із частиною 1 статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: право користування (сервітут).

За змістом статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) (ч. 1). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу (ч. 2). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ч. 3). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (ч. 4).

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (ч. 1). Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч. 2).

Згідно вимог частин 1 і 3 статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

У статті 403 ЦК України зазначені вимоги до змісту сервітуту: сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відповідно до статті 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до статті 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (частина 1). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (частина 2).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та встановлення земельного сервітуту, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про те, що з метою реалізації права вільного обслуговування позивачем належного йому гаража, через особливості його побудови доступ до його задньої стінки можливий лише з території суміжної земельної ділянки, що належить відповідачу ОСОБА_5, існує необхідність встановлення постійного земельного сервітуту щодо права проходу по ній позивача з метою обслуговування: здійснення поточного і капітального ремонту гаража «Д», площею 4 кв. м., без внесення плати за це, якої і не потребувала відповідач ОСОБА_5

При цьому судом першої інстанції надано належну оцінку висновку судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 05.07.2018 року № 5440/17-21, виконаного експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_8 (том 2 а. с. 106-136), у якому зазначено, що при наданні висновку експертом враховані вимоги статей 98-100 ЗК України, що регулюють право земельного сервітуту та вимоги пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських та сільських поселень», яким визначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Під час проведення натурного обстеження встановлено, що дерев'яний гараж розташований на межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1, а саме: межа між земельними ділянками проходить по зовнішній стіні сараю (додаток 14 до висновку) (том 2 а. с. 115).

Оцінивши належним чином висновок судової експертизи від 5 липня 2018 року, яким запропоновано два варіанти встановлення земельного сервітуту на належній відповідачу земельній ділянці, суд першої інстанції визначив другий запропонований варіант встановлення земельного сервітуту, який буде найменш обтяжливим для відповідача, оскільки він має менші розміри по периметру: по ширині і по довжині та площа його складатиме 4 кв. м., а по першому варіанту визначено більшу площу - 6 кв. м. і, відповідно, з більшими розмірами по периметру: ширшими і довшими.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що в порушення вимог частин другої і третьої статті 402 ЦК України у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з вимогами про встановлення земельного сервітуту, оскільки останній не звертався до неї з пропозицією встановлення земельного сервітуту, не заслуговують на увагу з тих підстав, що встановлення такого сервітуту було запропоновано позивачем в ході розгляду даного спору у суді шляхом укладення мирової угоди, проти чого заперечувала відповідач ОСОБА_5

Крім цього, судовому захисту підлягає не тільки порушене право, але й оспорюваний інтерес позивача, виходячи із вимог частини 1 статті 2 ЦПК України, яка завданням цивільного судочинства визначає справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Доводи апеляційної скарги в тому, що позивач не обгрунтував необхідності встановлення безстрокового сервітуту та не надав доказів на підтвердження умов його встановлення, а саме: коли буде проводитися ремонт, які саме будівельні або ремонтні роботи будуть проводитися, їх об'єм та який час потрібен для їх виконання, а також не врахував при цьому, що строк ремонту гаража повинен бути обмежений у часі і не може бути безперервним, а тому були відсутні передбачені законом підстави для встановлення постійного земельного сервітуту, не заслуговують на увагу, оскільки згідно вимог частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов'язує, і такий обов'язок покладається на власника майна, у даному випадку нерухомого майна, яким є гараж «Д», на весь час існування такого майна. Також відсутнє визначення на законодавчому рівні строків проведення ремонтних робіт для власників нерухомого майна і обмеження цих строків. При цьому слід зазначити про те, що ремонтні роботи: поточні чи капітальні здійснюються періодично протягом всього часу існування нерухомого майна.

Також судом апеляційної інстанції врахована думка відповідача, виражена нею і в апеляційній скарзі і в її поясненнях у судовому засіданні, в тому, що вона згодна надавати можливість позивачу зробити поточний чи капітальний ремонт його гаража, однак, без встановлення земельного сервітуту. Така позиція відповідача свідчить про її фактичну згоду зі змістом та метою земельного сервітуту.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до вищенаведених вимог закону, з урахуванням встановлених обставин, прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 (в частині якого відповідач ОСОБА_5 оскаржила рішення) про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту на власній земельній ділянці, належній ОСОБА_5, площею 4 кв. м., який необхідний ОСОБА_3 для обслуговування будівлі його власного гаража літ. «Д».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.С. Марчук
В.В. Сопрун

Повне судове рішення складено 18 січня 2019 року.