Справа №382/622/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/1006/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Симоненко І.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Яготинської міської ради Київської області, приватного підприємства «Аршин» в особі Галаса Сергія Васильовича, треті особи: ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування державних актів,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

Рішенням виконкому Яготинської міської Ради народних депутатів від 9 листопада 1993 року їй було виділено земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована по АДРЕСА_1, крім того надано дозвіл та у 1995 року розпочато будівництво двохповерхового будинку жилою площею 80 кв. м., загальною площею 120 кв.м. На даний час позивач має намір одержати правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на збудований житловий будинок, відтак постало питання здійснення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок. 8 жовтня 2015 року рішенням Яготинської міської ради Київської області було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для передачі її у приватну власність. При проведенні робіт із землеустрою та встановлення меж земельної ділянки в натурі при камеральній обробці земельних ділянок, суміжних з її, була виявлена помилка в межах земельних ділянок по АДРЕСА_1. Згідно державних актів серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 16 жовтня 2008 року право власності на такі земельні ділянки площею 0,1000 га. та 0,0992 га. оформлені на ОСОБА_1 Технічна документація по виготовленню державних актів на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_1 була затверджена рішенням Яготинської міської ради від 19.06.2008 року за №1031-16-V. На даний час у зв'язку з порушенням межі між спірними земельними ділянками позивач позбавлена права належним чином оформити своє право власності на земельну ділянку, якою користується з 1993 року по теперішній час. У зв'язку з наведеним, позивач просила суд визнати недійсним та скасувати виданий на ім'я ОСОБА_1 на підставі рішення Яготинської міської ради від 19.06.2008 року №1031-16-V державний акт серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га., що розташована в АДРЕСА_1 та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; визнати недійсним та скасувати виданий на ім'я ОСОБА_1 на підставі рішення Яготинської міської ради від 19.06.2008р.№1031-16-V державний акт серії НОМЕР_2 від 16 жовтня 2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0992 га., що розташована в АДРЕСА_1 та призначена для ведення особистого селянського господарства; скасувати рішення Яготинської міської ради від 19.06.2008 року №1031-16-V про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки та передачі безоплатно земельних ділянок у власність ОСОБА_1.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року даний позов задоволений повністю, вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі внаслідок їх безпідставності. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з'ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи. Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог позивача. Вказує, що правові підстави для визнання недійсним та скасування державних актів відсутні. Вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

В ході розгляду справи було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Яготинської міської Ради народних депутатів від 9 листопада 1993 року ОСОБА_2 було виділено із вільного держземфонду земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку. До того ж, згідно рішення виконкому Яготинської міської Ради народних депутатів ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво двохповерхового будинку жилою площею 80 кв. м., загальною площею 120 кв.м. 14 листопада 1995 року представником проектно - виробничого архітектурно - планувального бюро було встановлено межі вказаної земельної ділянки в натурі та складено відповідний акт, а також відділом архітектури та будівництва було розроблено будівельний паспорт на забудову спірної земельної ділянки. Вказана земельна ділянка у позивачки не вилучалась, тобто право користування не припинялось.

На підставі рішення Яготинської міської ради від 19.06.2008 року ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,0992 га, що розташовані в АДРЕСА_1 та призначені для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та ведення особистого селянського господарства. При проведенні робіт із землеустрою та встановлення меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_1 при камеральній обробці земельних ділянок, суміжних з ділянкою ОСОБА_2, була виявлена помилка в межах ділянок, а саме накладення таких меж з межами ділянок, що належать ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 правомірно набула право користування земельною ділянкою, документів на це і її права користування земельною ділянкою ніхто не оспорював. При цьому фактична межа між ділянкою позивача та ділянками ОСОБА_2 мала природні орієнтири, проходила через бетонний стовп, який знаходиться на земельній ділянці і на даний час, а також вздовж урвища. Місце розташування стовпа на суміжній межі позначено також на кадастровій зйомці. За даними кадастрової зйомки відстань від стовба до будинку становить близько 5 метрів, за даними координат державного земельного кадастру, межа суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 заходить в глибину території земельної ділянки ОСОБА_2 та не відповідає місцю розташування дійсної межі між суміжними ділянками. За даними плану земельної ділянки, який складався під час виділення земельної ділянки ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Яготинської міської ради від 09.11.1993 року, відстань від суміжної межі до її будинку становить також близько 5 м. Під час огляду земельної ділянки на місці, було встановлено, що між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є природня межа та земельна ділянка відносно одна одної знаходиться таким чином, що земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться на значно нижчій площині. Внутрішня суміжна межа між сусідніми земельними ділянками нічим не огорожена та проходить вздовж значного перепаду між площинами земельних ділянок. У відповідності до кадастрової зйомки, яка провадилась за допомогою електронного тахеометру з прив'язкою до мережі геодезичних пунктів, земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться на різних рівнях за висотою, земельна ділянка ОСОБА_2 значно вища від площини земельної ділянки ОСОБА_1 Суміжна межа проходить вздовж цього перепаду землі та бетонного стовпа, але за даними технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_1 суміжна межа проходить під будинком ОСОБА_2 Усе це свідчить про помилкове визначення межі ділянок ОСОБА_1, відтак обґрунтованість позовних вимог, що й стало підставою для задоволення позову. З наведеною позицією в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-46цс14, у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. При цьому визнання недійсними державних актів на право власності на землю може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч таких рішень. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Положеннями ст. 202 ЗК України зазначено про необхідність державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, але вказана норма не розповсюджуються на дані правовідносини, оскільки були введені відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року та вступили в дію з 01.01.2013 року. При цьому, відповідно до п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону, земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У відповідності до положень ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Позивач правомірно користується виділеною Рішенням виконкому Яготинської міської Ради народних депутатів від 9 листопада 1993 року земельною ділянкою площею 0,06 га, що розташована по АДРЕСА_1. Межі земельної ділянки, якою користується позивач, перетинаються з межами земельної ділянки, на яку відповідачу видали державні акти на право власності. Таким чином фактично відповідачу була передана у власність частина земельної ділянки, яка на той час перебувала в користуванні позивача, хоча відповідно до вищевказаних норм у власність особи може бути передана лише вільна земельна ділянка.

Можливість передачі у власність громадянину лише тієї земельної ділянки що не перебуває у власності чи користуванні інших осіб, встановлювалася й положеннями ст.ст.116, 118 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення Яготинської міської ради від 19.06.2008 року №1031-16-Vпро затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки та передачі безоплатно земельних ділянок у власність ОСОБА_1. Таким чином при оформленні права власності на земельні ділянки ОСОБА_1, вони вже частково перебували у користуванні ОСОБА_2, а тому є незаконними та порушують інтереси позивача. Таким чином висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько