ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1098/19 Справа № 212/1721/17-ц Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року позивачка звернулася із позовом до публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про визнання незаконним і скасування наказу № 49к від 23 лютого 2017 року про припинення трудового договору на підставі п. 4 ст. 40 КзпП України, поновлення її на роботі на посаді провідного економіста планово-економічного відділу з дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги на оздоровлення, який в подальшому був уточнений.

Позов мотивований тим, що позивачка працювала у відповідача на зазначеній посаді з 01 вересня 2015 року. З 06.10.2016 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років до 04.05.2018 року (наказ № 3974 від 10.10.2016р.). З 12.12.2016 року на підставі поданої заяви до державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" за згодою керівника працювала вдома. 23.02.2017 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, в порушення вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України, оскільки вона є матір'ю дитини, яка не досягла 3 років.

Враховуючи викладене, позивачка, з урахуванням неодноразових уточнень, просила визнати незаконним та скасувати наказ №49к від 23 лютого 2017 року про припинення трудового договору, поновити її на посаді, стягнути з з відповідача на її користь заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 173456,00 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 9 640,68 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що факт відсутності ОСОБА_1 на роботі в період з 16.01.2017 року по 19.01.2017 року без поважних причин відповідачем доведено не було. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що звільнення позивачки відбулося всупереч вимогам ч. 3ст. 184 КЗпП України, оскільки достеменно знаючи, що ОСОБА_1 має дитину віком до трьох років, публічним акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" 23 лютого 2017 року видано наказ про її звільнення з роботи. За таких обставин суд вважав, що звільнення позивачки відбулося з порушенням вимог закону, а тому Наказ № 49к від 23 лютого 2017 року про припинення трудового договору, яким позивачку звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпПУкраїни, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню і поновлено позивачку на роботі на посаді провідного економіста планово-економічного відділу з дати звільнення. При цьому, судом першої інстанції відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов'язкових платежів. Також, судом вказано, що 05.01.2017 року позивачкою оформлено заяву про надання матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі п. 2.1.1 Колективного договору. Зазначена заява містить підпис начальника структурного підрозділу та резолюцію керівника Відповідача "До роботи", що є достатнім доказом передачі її до ПАТ "Криворізька теплоцентраль", а тому позовні вимоги щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення також підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ПАТ "Криворізька теплоцентраль" посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права просило скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено без уваги лист позивачки за № 188 від 13 лютого 2017 року , в якому остання надала свої пояснення на лист підприємства від 08 лютого 2017 року за № 809/05, який по суті є наданням письмових пояснень в порядку ст. 149 КзпП України та спростовує висновок суду щодо відсутні доказів направлення відповідачем позивачці листів з проханням надати пояснення причин відсутності на робочому місці та порушення відповідачем процедури застосування дисциплінарного стягнення відносно позивачки. Крім того, апелянт зазначає, що представник позивачки в судових засіданнях підтвердила отримання позивачкою запрошень на засідання профспілкового комітету на 13 лютого 2017 року, 17 лютого 2017 року, 22 лютого 2017 року, що також спростовує висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем щодо не направлення позивачці запрошень на засідання профспілкового комітету та навпаки вказує, що Наказ № 49к від 23 лютого 2017 року про припинення трудового договору є законним і не підлягає скасуванню та поновленню позивачки на роботі.

Також, апелянт вказує, що підставою для оформлення трудових відносин з працівником, надання йому відпусток, зміни режиму робочого часу, в тому числі на роботу вдома, є виключно наказ по підприємству, оформлений належним чином, адже лише на підставі наказу по підприємству про реалізацію такої заяви здійснюється відповідне табулювання та облік робочого часу працівника. Такий Наказ по підприємству про роботу позивачки вдома - не видавався. Апелянт також не згодний із сумою стягнуто середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачки в розмірі 173 456,00 грн..

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині стягнутої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту відсутності ОСОБА_1 на роботі в період з 16.01.2017 року по 19.01.2017 року без поважних причин. Встановивши, що звільнення позивачки відбулося всупереч вимогам ч. 3ст. 184 КЗпП України, оскільки достеменно знаючи, що ОСОБА_1 має дитину віком до трьох років, публічним акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" 23 лютого 2017 року видано наказ про її звільнення з роботи, - суд вважав, що звільнення позивачки відбулося з порушенням вимог закону, а тому Наказ № 49к від 23 лютого 2017 року про припинення трудового договору, яким позивачку звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпПУкраїни, визнав незаконним та таким, що підлягає скасуванню, поновивши позивачку на роботі на посаді провідного економіста планово-економічного відділу з дати звільнення. При цьому, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов'язкових платежів в сумі 173 456,00 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 9 640,68 грн..

З вказаними висновками суду першої інстанції в частині стягнутого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов'язкових платежів в сумі 173 456,00 грн. колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 19.05.2015 року по 31.08.2015 року працювала на посаді провідного фахівця зі скарг відділу зі зв'язків з громадськістю, засобами масової інформації та інформаційно-технічного забезпечення.

01.09.2015 року ОСОБА_1 переведено на посаду провідного економіста планово-економічного відділу.

З 06 жовтня 2016 року позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років до 04.05.2018 року, згідно з наказом № 3974 у зв'язку з народженням дитини.

09.12.2016 року ОСОБА_1 подано заяву про припинення відпустки по догляду за дитиною та вихід на роботу з 12.12.2016 року.

Згідно Наказу № 607 від 09 грудня 2017 року "Про вихід на роботу ОСОБА_1." ОСОБА_1 приступити до роботи 12 грудня 2016 року, як такій, що перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягненню трирічного віку, достроково.

12 грудня 2016 року позивачка подала заяву про роботу вдома, яку завізовано начальником відділу та керівником підприємства з резолюцією "Дозволити".

05 січня 2017 року позивачкою оформлена заява про надання матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі п. 2.1.1 Положення про надання матеріальної допомоги працівникам ДП "Криворізька теплоцентраль", яка завізована керівником підприємства з резолюцією "до роботи".

Наказом № 49к від 23.02.2017 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КзпП України за прогул без поважних причин, підставами звільнення зазначено протокол профспілкового комітету № 30 та матеріали службового розслідування.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" () припинено 16.03.2017р. у зв'язку з перетворенням його на публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" () запис від 16.03.2017р., а тому останній є правонаступником державного підприємства "Криворізька теплоцентраль".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня).

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КзпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 12.12.2016 року по день звільнення працювала вдома на підставі ч. 8 ст. 179 Кодексу законів про працю України, поданої заяви та з дозволу керівника відповідача. При цьому, суд дійшов вірного висновку про те, що неналежне оформлення товариством, а саме невидача наказу про роботу вдома ОСОБА_1 не може бути підставою для визнання відсутності працівника на робочому місці прогулом.

З 12.12.2016 року по 16.01.2017 року зауважень чи претензій до роботи позивачки у відповідача не було, що підтверджується матеріалами справи, а саме Довідками підприємства про середньомісячну заробітну плату позивачки, якими підтверджено факт виплати останній заробітної плати.

Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі в період з 16.01.2017 року по 19.01.2017 року без поважних причин відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції доведено не було.

При цьому, колегія суддів погодується з висновком суд першої інстанції, що звільнення ОСОБА_1 відбулося всупереч вимогам ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Так, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Ігноруючи вказані вимоги закону, достеменно знаючи, що ОСОБА_1 має дитину віком до трьох років (ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1), ПАТ "Криворізька теплоцентраль" 23 лютого 2017 року видано наказ про її звільнення з роботи.

Крім цього, судом встановлено порушення ПАТ "Криворізька теплоцентраль", процедури застосування дисциплінарного стягнення, яка передбачена законом.

Так, відповідно до ст. 149 Кодексу законів про працю України встановлений імперативний порядок застосування дисциплінарних стягнень. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідачем надано копії листів з проханням надати пояснення причин відсутності на робочому місці, однак доказів надсилання таких листів ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору за пунктом 4 статті 40 КЗпП України має відбуватися лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації членом якої є працівник.

Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою згодою.

За таких обставин суд вірно вважав, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог закону, а тому Наказ № 49к від 23 лютого 2017 року про припинення трудового договору, яким позивача звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпПУкраїни, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню і поновленню позивачки на роботі на посаді провідного економіста планово-економічного відділу з дати звільнення.

Крім того, встановлено, що 05.01.2017 року позивачкою оформлено заяву про надання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка містить підпис начальника структурного підрозділу та резолюцію керівника Відповідача "До роботи", що є достатнім доказом передачі її до ПАТ "Криворізька теплоцентраль", відсутність штампу вхідної кореспонденції не може бути підставою для невиплати матеріальної допомоги, так як згідно вимог Колективного договору, - достатньою є заява, отримання резолюції керівника структурного підрозділу та керівника відповідача.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення колегія суддів вважає законними та обґрунтований та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами ч. 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до абз. 3, 4 п. 2. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Постанови № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до виконаного позивачкою розрахунку середньоденна заробітна плата за грудень 2016 року та січень 2017 року складала 592,00 грн.

Кількість робочих днів у грудні 2016 року та січні 2017 року (два місяці, що передували дню звільнення позивача) становила 29 днів (відпрацьовано 15 днів у грудні 2016 року та 14 днів у вересні 2017 року).

Відтак, середньоденний заробіток позивачки становить 592,00 гривень.

Час вимушеного прогулу в робочих днях станом на 11.05.2018 року становить 257 дні, а не 293 дні як вказав суду першої інстанції.

З цих підстав розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачки складає 152 144,00 гривень (592,00 гривень х 257 днів).

З огляду на викладене, стягнутий розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов'язкових платежів в сумі 173 456,00 грн. підлягає зменшенню до 152 144,00 грн. без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Доводи апелянта в скарзі про те, що судом першої інстанції залишено без уваги лист позивачки за № 188 від 13 лютого 2017 року, в якому остання надала свої пояснення на лист підприємства від 08 лютого 2017 року за № 809/05, який по суті є наданням письмових пояснень в порядку ст. 149 КзпП України та спростовує висновок суду щодо відсутні доказів направлення відповідачем позивачці листів з проханням надати пояснення причин відсутності на робочому місці та порушення відповідачем процедури застосування дисциплінарного стягнення відносно позивачки та те, що представник позивачки в судових засіданнях підтвердила отримання запрошень на засідання профспілкового комітету на 13 лютого 2017 року, 17 лютого 2017 року, 22 лютого 2017 року, що також спростовує висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем щодо не направлення позивачці запрошень на засідання профспілкового комітету та навпаки вказує, що Наказ № 49к від 23 лютого 2017 року про припинення трудового договору є законним і не підлягає скасуванню та поновленню позивачки на роботі, - не впливають на законність рішення та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Твердження апелянта про те, що підставою для оформлення трудових відносин з працівником, надання йому відпусток, зміни режиму робочого часу, в тому числі на роботу вдома, є виключно наказ по підприємству, оформлений належним чином, адже лише на підставі наказу по підприємству про реалізацію такої заяви здійснюється відповідне табулювання та облік робочого часу працівника, такий Наказ по підприємству про роботу позивачки вдома - не видавався, - також не є підставою для скасування рішення, так як невидача Наказу відповідальними особами Підприємства не може підставою для звільнення позивачки з роботи.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення в частині, що залишена без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнуто розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні, а в іншій частині залишенню без змін як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року змінити в частині стягнутого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшивши його розмір з 173 456,00 грн. до 152 144,00 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко