П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 369/1281/17

Номер провадження 22-ц/824/15815/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л. М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота середина» про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота середина» про:

визнання недостовірною та такою, що завдає шкоди честі та гідності позивача, інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» (www.obozrevatel.com) за посиланням https://ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4» а саме: «Согласно информации, которую «Обозревателю» предоставили в МВД, ОСОБА_2 подозревают в причастности к похищению и пыткам активистов ОСОБА_3 и ОСОБА_10, а также в убийстве ОСОБА_10».

«А вот выдержка из интервью экс-заместителя начальника Национальной полиции ОСОБА_22, которое он дал сайту Цензор.нет после отставки. В ходе расследования выяснилось, что незаконную операцию и похищение ОСОБА_10 и ОСОБА_4 совершили бандиты из группировки ОСОБА_5. Материалы вины банды собраны исчерпывающие, в результате 11 бандитов объявлены в международный розыск. Это ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28. Водитель банды ОСОБА_28 был задержан, дал показания, однако после того, как суд выпустил его под домашний арест, также сбежал. Банда находится в России».

«ОСОБА_2 возвращается к былой сфере деятельности, став одним из ключевых пиарщиков ОСОБА_8 и ОСОБА_9 в целом с помощью медиа-центра «Контакт», телекомпании V-tv и наконец - телеканала «112 Украина», который в начале Евромайдана занимал по отношению к правоохранителям довольно лояльную позицию».

«ОСОБА_2, верный оруженосец ОСОБА_8 , осел возле своего шефа, из-за чего его вряд ли можно назвать фигурой независимой от силовых структур РФ».

«..является ли ОСОБА_2 агентом ФСБ. Он преступник, сбежавший от правосудия в РФ, оттуда пытающийся манипулировать информационным пространством Украины»;

зобов`язання відповідача, протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, розмістити на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» (www.obozrevatel.com) спростування інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 за посиланням https://ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4» наступного змісту:

«ЯВЛЯЕТСЯ НЕДОСТОВЕРНОЙ РАЗМЕЩЕННАЯ ИНФОРМАЦИЯ О ТОМ, ЧТО:

ОСОБА_2 причастен к похищению и пыткам активистов ОСОБА_3 и ОСОБА_10 , а также убийства последнего;

ОСОБА_2 является членом преступной организации ОСОБА_11 ;

ОСОБА_12 стал одним из ключевых пиарщиков ОСОБА_13 и режима ОСОБА_14 в целом с помощью медиа - центра «Контакт», телекомпании V-tv и наконец - телеканала «112 Украина», который в начале Евромайдана занимал по отношению к правоохранителям довольно лояльную позицию;

ОСОБА_2 является подчиненным ОСОБА_13 и ОСОБА_15 , а также зависит от силовых структур Российской Федерации;

ОСОБА_2 преступник, который сбежал от правосудия в Российскую Федерацию оттуда пытающийся манипулировать информационным пространством Украины»

та тексту резолютивної частини ухваленого у цій справі рішення суду в дослівному перекладі російською мовою.

При цьому обсяг спростування інформації не може бути меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту;

зобов`язання відповідача вилучити із сайту Інтернет-газети «Обозреватель» (www.obozrevatel.com) недостовірну інформацію про ОСОБА_2 , поширену у статті з назвою: «Инструктаж Онищенко:был ли «голос за кадром» агентом ФСБ» за посиланням https://ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» розміщено статтю з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4» без посилання на її автора та з вільним доступом до сайту. На думку позивача, у статті розміщено інформацію, яка формує у читачів негативне ставлення до нього, зокрема, про те, що: ОСОБА_2 причетний до викрадення та катувань активістів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 і вбивства останнього; ОСОБА_2 є членом злочинної організації ОСОБА_18 ; ОСОБА_2 став одним з ключових піарщиків ОСОБА_13 і режиму ОСОБА_14 в цілому за допомогою медіа-центру «Контакт», телекомпанії V-tv та каналу «112 Україна»; ОСОБА_2 є підлеглим ОСОБА_13 і ОСОБА_15 та залежить від силових структур Російської Федерації; ОСОБА_2 злочинець, який втік від правосуддя в Російську Федерацію і звідти намагається маніпулювати інформаційним простором України.

Відповідно до відомостей, що містяться на веб-ресурсі української хостинг-компанії «HOSTON», яка є адміністратором системи реєстрації та обліку доменних назв та адрес, власником доменного імені «obozrevatel.com» є ТОВ «Золота середина». Згідно відомостей, які містяться у Державному реєстрі друкованих ЗМІ та інформаційний агентств як суб`єктів інформаційної діяльності 17 квітня 2007 року Міністерством юстиції України було видано свідоцтво про державну реєстрацію газети «Обозреватель.UA» № КВ 12475-1359Р.

Позивач зазначає, що будь-яка асоціація позивача з такими особами як ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , а відтак і режимом екс-президента ОСОБА_15 фактично пов`язує ОСОБА_2 із особами, що підозрюються у вчиненні низки найнебезпечніших злочинів та переховуються від влади в країні-агресорі Російській Федерації. Разом з тим, позивач ніколи не мав ділових чи особистих стосунків з вищевказаними особами.

Позивач зауважує, що оскаржувана інформація містить твердження про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ряду злочинів, чим порушує конституційний принцип презумпції невинуватості особи з огляду на відсутність будь-якого судового рішення, яким встановлено вину останнього. Крім того, інформація, поширена в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», порушує особисті немайнові права позивача на повагу до гідності і честі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року (а.с. 84-92) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Золота середина» про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 22 листопада 2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник зазначає, що в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет видання «Обозреватель.ua», було поширено недостовірну інформацію, яка стосується безпосередньо ОСОБА_2 з огляду на те, що містить посилання на його фотографію з зазначенням повного імені та дати народження позивача. Доказів на підтвердження достовірності такої інформації та відповідності тверджень фактичним даним, відповідачем надано не було. Таким чином, даною публікацією відносно ОСОБА_2 було порушено принцип презумпції невинуватості, гарантований ст. 62 Конституції України. Оспорювана інформація завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації останнього.

Скаржник зазначає, що обов`язок надавати докази на підтвердження достовірності поширеної інформації покладається на відповідача, а тому висновок суду першої інстанції про ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження недостовірності поширеної інформації суперечить чинному законодавству.

Крім того, поширення недостовірної інформації щодо позивача стало для останнього стресовою подією, спричинило емоційні страждання та переживання щодо можливої негативної оцінки з боку колег, членів родини, знайомих та інших осіб, які перебувають у сфері життєвих та професійних інтересів ОСОБА_2 .

Судом не виконано обов`язок щодо здійснення аналізу поширеної інформації на предмет наявності в ній оціночних суджень та фактичних тверджень. Таким чином, розгляд справи було здійснено поверхнево, без вивчення фактичних обставин справи, чим проігноровано принцип всебічного та об`єктивного розгляду.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року (а.с. 163-170) з урахуванням ухвали Апеляційного суду Київської області від 24 квітня 2018 року (а.с. 186-187) апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, визнано недостовірною та такою, що завдає шкоди честі та гідності ОСОБА_2 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» у статті з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4», а саме: «Согласно информации, которую «Обозревателю» предоставили в МВД, ОСОБА_2 подозревают в причастности к похищению и пыткам активистов Евромайдана ОСОБА_4 u ОСОБА_10, а также в убийстве ОСОБА_10».

«А вот выдержка из интервью экс-заместителя начальника Национальной полиции ОСОБА_22, которое он дал сайту Цензор.нет после отставки. В ходе расследования выяснилось, что незаконную операцию и похищение ОСОБА_10 и ОСОБА_4 совершили бандиты из группировки ОСОБА_5. Материалы вины банды собраны исчерпывающие, в результате 11 бандитов объявлены в международный розыск. Это ОСОБА_19 ОСОБА_7 , ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_20 . Водитель банди ОСОБА_20 бил задержан, дал показаний, однако после того, как суд выпустил его под домашний арест, также сбежал. Банда находится в России».

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Золота Середина», протягом семи днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили, розмістити на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» (www.obozrevatel.com) спростування інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 за посиланням https://ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4» наступного змісту:

«ЯВЛЯЕТСЯ НЕДОСТОВЕРНОЙ РАЗМЕЩЕННАЯ ИНФОРМАЦИЯ О ТОМ, ЧТО:

ОСОБА_2 причастен к похищению и пыткам активистов ОСОБА_3 и ОСОБА_10 , а также убийства последнего»;

ОСОБА_2 является членом преступной организации Алексея ОСОБА_5 ». У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року (а.с. 231-236) касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота середина»задоволено частково, постанову Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 04 листопада 2019 року справу призначено судді-доповідачу: Вербовій І. М. Судді, які входять до складу колегії: Вербова І. М. - головуючий суддя, Шахова О. В., Саліхов В. В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року справу прийнято до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Позивач чи його представник, а також представник відповідача до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у зв`язку з чим, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, ґрунтуючись на наступному.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» (http://www.obozrevatel.com) за посиланням https://ІНФОРМАЦІЯ_6 розміщено статтю, яка містила наступну інформацію: «Согласно информации, которую «Обозревателю» предоставили в МВД, ОСОБА_2 подозревают в причастности к похищению и пыткам активистов ОСОБА_3 и ОСОБА_10, а также в убийстве ОСОБА_10».

«А вот выдержка из интервью экс-заместителя начальника Национальной полиции ОСОБА_22, которое он дал сайту Цензор.нет после отставки. В ходе расследования выяснилось, что незаконную операцию и похищение ОСОБА_10 и ОСОБА_4 совершили бандиты из группировки ОСОБА_5. Материалы вины банды собраны исчерпывающие, в результате 11 бандитов объявлены в международный розыск. Это ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28. Водитель банды ОСОБА_28 был задержан, дал показания, однако после того, как суд выпустил его под домашний арест, также сбежал. Банда находится в России».

«ОСОБА_2 возвращается к былой сфере деятельности, став одним из ключевых пиарщиков ОСОБА_8 и ОСОБА_9 в целом с помощью медиа-центра «Контакт», телекомпании V-tv и наконец - телеканала «112 Украина», который в начале Евромайдана занимал по отношению к правоохранителям довольно лояльную позицию».

«ОСОБА_2, верный оруженосец ОСОБА_8 , осел возле своего шефа, из-за чего его вряд ли можно назвать фигурой независимой от силовых структур РФ».

«..является ли ОСОБА_2 агентом ФСБ. Он преступник, сбежавший от правосудия в РФ, оттуда пытающийся манипулировать информационным пространством Украины».

Також у даній статті було зазначено, що «Важно понимать также, кто такой ОСОБА_21 обьявили в розыск еще в апреле 2014 года..» і нижче в посиланні наведена фотографія ОСОБА_2 , його дата народження та повне ім`я.

Відповідно до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Золота Середина» є юридичною особою, ідентифікаційний код якої 32611564, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 та його представником не надано належних доказів на підтвердження того, що оспорювана інформація порушила особисті немайнові права позивача, не конкретизовано, яку саме шкоду завдала відповідним особистим немайновим благам останнього, або які конкретно існую перешкоди щодо повного та своєчасного здійснення особистих немайнових прав останнім.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та погоджується з його висновками з огляду на наступне.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Як зазначає у своїх висновках Європейський суд з прав людини, свобода вираження поглядів є однією з основних засад демократичного суспільства і одною з основних умов його прогресу і самореалізації кожної особистості (справа «Лопес Гомес да Сільва проти Португалії»).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до роз`яснень п. 15 вищевказаної Постанови, до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Так, особа, яка висловлює не факти, а критичні висловлювання та припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи вираження поглядів, що є фундаментальним правом, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції розмежував розуміння відомостей фактичного характеру, які не відповідають дійсності та завдають шкоди честі та гідності особи, від думок, критичних висловлювань, ідей, оціночних суджень, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу вираження поглядів і переконань.

Крім того, інформація поширена стосовно позивача становить значний суспільний інтерес, стиль її викладення та застосовані мовні засоби не надають оспорюваній інформації стверджувального характеру, не містять посилання на конкретні факти, з огляду на що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку, що поширена відносно позивача інформація є оціночним судженням, та відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів.

Посилання позивача на порушення принципу презумпції невинуватості стосовного нього не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки оспорювана інформація не містить твердження про вчинення позивачем конкретних злочинів.

Доводи апеляційної скарги щодо обов`язку відповідача надавати докази правдивості поширеної інформації не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки приписами чинного законодавства чітко встановлено, що оціночні судження не підлягають спростуванню та не потребують доведення їх правдивості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова