Номер провадження: 22-ц/813/3776/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2016 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_4 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від 28 березня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Осінцевою В.М.; витребувати у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 зазначену квартиру; виселити ОСОБА_6 , а також інших осіб, із зазначеної квартири, та стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 2008 року ОСОБА_4 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2 . У 2016 році від свого знайомого позивач дізнався про те, що його майно належить іншій особі. Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна 28 березня 2014 року відбулась реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 2014 року, посвідченому приватним нотаріусом Осінцевою В.М.. При цьому від імені позивача ОСОБА_4 , як продавця, дії вчиняла ОСОБА_8 на підставі довіреності від 19 березня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом м. Кишинів, Республіка Молдова, Кисельовою Ольгою. Надалі 31 березня 2014 року ОСОБА_5 уклала із ОСОБА_7 договір позики грошових коштів, в якості забезпечення за яким вони уклали договір іпотеки (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. від 31.03.2014 року за реєстровим №466. 12 вересня 2014 року, на підставі вищезазначеного договору іпотеки право власності на спірну квартиру набув ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 продав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 22.03.2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. В той же день, 22 березня 2016 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_1 договір позики і договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., предметом іпотеки за яким надана квартира позивача за адресою: АДРЕСА_1 . В спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , а також інші особи. Позивач ніколи не підписував довіреності на продаж свого майна, про що свідчить відповідь нотаріуса та висновок експертизи. Таким чином, квартира АДРЕСА_2 вибула із власності позивача незаконним шляхом, та це не відповідає волевиявленню законного власника, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав (т.1, а.с.4-6).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року було вирішено позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі (т.3, а.с.37-47).

17 січня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року, в якій апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини справи та не об`єктивно оцінив докази по справі, а саме не встановив з яких підстав зазначену квартиру придбав громадянин іншої держави та не дослідив чи перебував позивач в період написання довіреності в іншій державі. Також, як зазначив апелянт, суд першої інстанції не вирішив питання щодо повернення грошових коштів та встановлення відповідальної особи, яка має відшкодовувати завдану шкоду всім учасникам всіх правочинів (т.3, а.с.85-90).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні 31.10.2019 року представник позивача ОСОБА_9 . проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт, як ініціатор процесу на цій стадії, за логікою цивільного процесуального законодавства в системному взаємозв`язку з завданнями та засадами цивільного судочинства, повинен цікавитись рухом власної скарги у разі наявності процесуальної зацікавленості в її розгляді з особистою участю. Крім того, будь-який учасник провадження має можливість дізнатись інформацію про час та місце проведення судового засідання також на офіційній сторінці суду в мережі Інтернет.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах судової справи наявні належні та допустимі докази того, що волевиявлення учасника правочину ОСОБА_4 не було, правочин від його імені було здійснено іншою особою за довіреністю, виготовленою з використанням підробленого невстановленою особою підпису позивача. ОСОБА_4 не підписував довіреність і не мав наміру укладати вищевказаний договір купівлі-продажу, його укладення суперечить положенням ч. 3 ст. 207 ЦК України. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції були правильно встановлені фактичні обставини справи, що апелянтом та іншими учасниками провадження в суді апеляційної інстанції не заперечувалось. Тому апеляційний суд вважає за необхідне проаналізувати доводи апеляційної скарги та, відповідно, надати їм оцінку.

Доводи апелянта стосовно змови позивача та ОСОБА_8 з метою отримати неправомірним шляхом грошові кошти від продажу квартири, яку, в подальшому, через цивільний спір планували повернути у власність позивача відхиляються апеляційним судом як такі, що мають характер припущення та жодними доказами не підтверджуються. Доказів, на підтвердження того, що наведені апелянтом обставини мали місце та були встановлені у встановленому законом порядку правоохоронними органами матеріали справи не містять, апелянтом ані з апеляційною скаргою, ані в процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції не подавались.

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції не було вирішено питання щодо повернення грошових коштів та встановлення відповідальної особи, яка має відшкодувати завдану шкоду всім учасниками справи. По-перше, вказані вимоги не заявлялись учасниками справи в процесі розгляду позову в суді першої інстанції. А по-друге, сторони мають можливість звернутися у встановленому законом порядку з відповідними позовними вимогами та в судовому порядку захищати свої права та законні інтереси. Отже наведені доводи апелянта відхиляються.

Щодо інших доводів апелянта. Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи, серед іншого, містяться: відповідь нотаріуса Республіки Молдови Кисельової Ольги № 14 від 09.12.2017 року, якою було повідомлено, що 19.03.2014 року нотаріус ОСОБА_10 не посвідчувала довіреність від імені ОСОБА_4 , реєстраційний № 258 не відповідає вказаній даті. Банк Серії НОМЕР_1 не використовувався нотаріусом Кисельовою Ольгою (т. 2, а.с. 115). Крім того, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції до матеріалів справи був приєднаний Висновок експерта № 261-П від 25.06.2018 року, виконана на підставі постанови від 12.06.2018 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесеною т.в.о. заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Яворською М.В. у кримінальному провадженні № 0000120. Для дослідження експерту, серед іншого, була надана Довіреність від 19.03.2014 року серії АС № 526885, зареєстрована публічним нотаріусом Республіки Молдова Кисильовою О. за № 258. Відповідно до вказаного Висновку підпис у графі «Подпись доверителя» у Довіреності від 19.03.2014 року серії НОМЕР_1 виконаний не ОСОБА_4 , а іншому особою з наслідуванням справжнього підпису самого ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 208-219). Та окремо апеляційний суд зауважує, що в СУ ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження № 00000120 від 24.02.2016 року за ознаками кримінальних правовопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України відносно використання підробленої довіреності та відчуження нерухомого майна: кв. АДРЕСА_3 , у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, враховуючи наведені фактичні обставини справи доводи апелянта стосовно експертного висновку довіреності та не дослідження судом першої інстанції факту перебування позивача в період підписання довіреності в іншій державі відхиляються апеляційним судом, адже не знайшли свого підтвердження та не мають фактичного та правового значення для вирішення справи по суті.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Частина першої ст. 367 ЦПК України встановлює, що апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Окремо, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями цивільного процесуального законодавства суд, ухвалюючи рішення в справі, повинен повно і всебічно з`ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо (ст. 264 ЦПК України). Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає встановленим цивільним процесуальним законодавством вимогам.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були повно встановлені обставини, які мають значення для справи та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 02 грудня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

31.10.2019 року м. Одеса