Постанова

Іменем України

14 січня 2019 року

м. Київ

справа № 596/2199/16-ц

провадження № 61-38926св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю «Фермерське господарство «Науково-виробниче об'єднання «Мрія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фермерське господарство «Науково-виробниче об'єднання «Мрія» на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року у складі судді Цвинтарної Т. М. та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року у складі колегії суддів: Бершадської Г. В., Гірського Б. О., Ткач О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до фермерського господарства «Науково-виробниче об'єднання «Мрія», яке змінило назву на товариство з обмеженою відповідальністю «Фермерське господарство «Науково-виробниче об'єднання «Мрія» (далі - ТОВ «ФГ «НВО «Мрія»), про визнання договору оренди землі недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,45 га, що розташована на території Крогулецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області. У 2011 році між нею та ФГ «НВО «Мрія» велися переговори і було досягнуто домовленості, підписано 2 примірники проекту договору оренди вищевказаної земельної ділянки строком на п'ять років. Підписані примірники договору були надані відповідачу для підписання та державної реєстрації, однак належний їй примірник не був повернутий відповідачем. Вважала, що договір укладений строком на 5 років, тобто строк його дії повинен був закінчитися у 2016 році. На початку 2016 року вона в усній формі повідомила відповідача про те, що немає наміру продовжувати договір оренди землі і просить повернути земельну ділянку після збору урожаю, однак відповідач повідомив, що договір оренди між ними укладено на строк 10 років - до 2021 року.

Отримавши у липні 2016 року примірник договору, вона дізналася про укладення від її імені договір оренди землі строком на 10 років. Проте, вказувала, що договір підписаний не нею, волевиявлення на укладення договору оренди строком на 10 років у неї не було.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений між нею та ТОВ «ФГ «НВО «Мрія», зареєстрований 15 серпня 2011 року в управлінні Держкомзему у Гусятинському районі.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі без номера, укладений 18 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ФГ «НВО «Мрія», зареєстрований 15 серпня 2011 року за № 00949 в управлінні Держкомзему у Гусятинському районі.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення оспорюваного договору оренди землі відповідачем, як орендарем, не були дотримані вимоги, встановлені статтею 203 ЦК Українищодо вільного волевиявлення учасника правочину - орендодавця, яке б відповідало його внутрішній волі, а саме ОСОБА_4 не мала волевиявлення на укладення договору на 10 років, що з урахуванням частини першої статті 215 ЦК Україниє підставою для визнання цього договору недійсним.

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ФГ «НВО «Мрія» залишено без задоволення, а рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року- без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційний суд вказав, що районний суд дійшов вірного висновку, що волевиявлення позивача на укладення спірного договору строком на 10 років не було, оскільки висновком судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 14 липня 2017 року встановлено, що вона не підписувала договір та акт приймання-передачі земельної ділянки, а підпис виконано іншою особою. Також, пославшись на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, суд вказав, що ОСОБА_4 не пропустила строк позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «ФГ «НВО «Мрія», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дали неправильну правову оцінку всім доказам у справі в їх сукупності, взявши до уваги тільки висновок судової експертизи. Вважає, що позивач мала волевиявлення на укладення договору оренди землі на 10 років, про що свідчить те, що вона не зверталася до товариства з вимогою повернути земельну ділянку через 5 років та продовжувала отримувати орендну плату у 2016 році.

Посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені у тому числі частиною третьою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановили та взяли до уваги те, що згідно з висновком експерта, за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 14 липня 2017 року № 258/259/17-22 , підписи від імені ОСОБА_4 у двох примірниках договору оренди землі, площею 1,45 га, укладеного між ФГ «НВО «Мрія» та ОСОБА_4 та зареєстрованого у Гусятинському реєстраційному відділі Тернопільської регіональної філії державного підприємства Центру Державного земельного кадастру 15 серпня 2011 року за № 00949, а також у двох примірниках акту приймання-передачі земельної ділянки (паю) до цього договору, виконано не ОСОБА_4, а іншою особою.

Висновки вищевказаної експертизи у встановленому законом порядку ТОВ «ФГ «НВО «Мрія» не спростовані, що є його процесуальним обов'язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України у разі заперечення такого факту, у зв'язку з чим посилання у касаційній скарзі на те, що суди взяли до уваги тільки висновок експертизи, а не всі докази у сукупності, є безпідставними.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що вказані обставини свідчать про недійсність спірного договору оренди землі, оскільки ОСОБА_4 такий договір не підписано, тобто її воля була відсутня на вчиненні зазначених дій.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки вони є необґрунтованими.

Апеляційний суд правильно вказав, що про порушення свого права позивачу стало відомо у 2015 році, примірник договору вона отримала у липні 2016 року, а вже 07 листопада 2016 року звернулася із позовом до суду, тобто у межах строку позовної давності.

До 2015 року позивач не могла дізнатися про порушення свого права, оскільки вважала укладеним договір оренди строком на 5 років та отримувала за це плату. У 2015 році позивач, разом з багатьма іншим жителями с. Крогулець, звернулась по допомогу в отриманні примірника договору оренди до Крогулецької сільської ради Тернопільської області, з приводу цього звернення прийнято рішення Крогулецької сільської ради від 21 жовтня 2015 року № 255. Виникнення між сторонами спору у 2015 році та звернення до суду у 2016 році підтверджує наведені позивачем обставини щодо надання нею згоди на передачу земельної ділянки в оренду строком саме на 5 років та свідчить про відсутність у неї підстав до 2015 року вважати своє право порушеним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) з подібними правовідносинами дійшла правового висновку про те, що оскільки підставами позову було непідписання спірного договору оренди землі, додаткового договору та акта приймання-передачі земельної ділянки, що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах, а саме щодо строку договору, тому для правильного вирішення вказаної справи, зокрема у частині висновків щодо початку перебігу позовної давності, важливим є така фактична обставина, як момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. За вказаних обставин особа взагалі не знала про наявність цих документів, адже їх не підписувала, тому визначальним є саме момент, коли вона довідалася про порушення свого права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фермерське господарство «Науково-виробниче об'єднання «Мрія»залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк