Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретар судового засідання Гончарова К.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов мотивований тим, відповідно до укладеного договору №б/н від 09 вересня 2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 11500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Підписання вказаного договору є згодою особи прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. 18 червня 2015 року позичальник ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1. На виконання вимог ст.1281 ЦК України позивачем 24 вересня 2015 року направлено претензія кредитора до державної нотаріальної контори, від якої отримано відповідь, в якій зазначалося, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника. Спадкування обовязків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачка не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Станом на день смерті ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором складала 8430,69 грн., в тому числі: тіло кредиту в сумі 8153,70 грн., проценти за користування кредитом в сумі 276,99 грн. 03 червня 2018 року до спадкоємця ОСОБА_1 позивачем направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій з боку спадкоємця щодо погашення заборгованості по кредиту не здійснено, тому банк просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 8430,69 грн.

Ухвалою Василівського районного суду від 07 грудня 2018 року вирішено питання про відкриття провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явилася, до позовної заяви надала клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, просила задовольнити позовні вимоги, розглянути позов на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, клопотання і заяви з боку позивача відсутні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій вказала, що позивачу відомо про відкриття спадщини ще 18 вересня 2015 року (дата направлення претензії кредитора на адресу нотаріуса), і тільки 03 червня 2018 року в порушення вимог ст.1281 ЦК України позивач направив на її адресу лист-претензію та 29 листопада 2018 року звернувся до суду з позовом. Вважає, що позивачем пропущений строк предявлення до неї вимоги як до спадкоємиці. Крім того, їй нічого не відомо з приводу отримання її чоловіком за життя кредиту та обставин його погашення. Просить застосувати при розгляді справи наслідки спливу позовної давності і відмовити в позові, справу розглянути без її участі.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які надані сторонами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З досліджених судом доказів встановлено, що 09 вересня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, був укладений договір про надання банківських послуг б/н (а.с.18). ОСОБА_2 в заяві виявив бажання щодо оформлення йому платіжної карти кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій вказав свої персональні дані та бажаний кредитний ліміт в розмірі 3000,00 гривень.За змістом заяви позичальник ОСОБА_2 ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.18 зворот).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

18 червня 2015 року позичальник ОСОБА_2 помер згідно свідоцтва про смерть серії І - ЖС №323985 (а.с.55).

На час смерті позичальника ОСОБА_2, його заборгованість за кредитним договором б/н від 09 вересня 2009 року складала 11336,19 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 11059,20 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 276,99 грн.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом статей 1216, 1218 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Кредитні правовідносини, які виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_2 допускають правонаступництво.

Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Позивач в порядку ст.1281 ЦК України в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців ОСОБА_2 18 вересня 2015 року за вих.№SAMDN50ОТС002132839 (а.с.59), у якій повідомив про заборгованість спадкодавця у розмірі 11 806,69 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») було отримано відповідь Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області №1004/02-14 від 30 вересня 2015 року (а.с.60), в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі кредиторської вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред'явлення вимог кредиторів. Пред'явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред'явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін. Нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Отже, враховуючи наведене, позивач звернувся до нотаріуса з претензією (вимогою) до спадкоємців після смерті ОСОБА_2 в межах строку, визначеного ч.2 ст.1281 ЦК України.

На день смерті позичальника ОСОБА_2 разом із ним за адресою: Запорізька область, м. Василівка, вул. Миру, 94, постійно проживала відповідачка ОСОБА_1, що підтверджується відмітками про зареєстроване місце проживання зазначених осіб в паспортах громадянина України (а.с.53,54), довідкою про реєстрацію місця проживання особи, направленою на запит суду керуючою справами виконавчого комітету Василівської міської ради 05.12.2018 року за №6441 (а.с.78), з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за вищевказаною адресою з 25 червня 1985 року по цей час.

03 червня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») направлено до спадкоємця ОСОБА_1 лист-претензію від 10 травня 2018 року за вих.№SAMDN50ОТС002132839, згідно із якою банк пред'явив свої вимоги про стягнення заборгованості в сумі 8530,69 грн. (а.с.61, 62-66).

Проте, відповідач дій щодо задоволення вимог кредитора в частині погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 09 вересня 2009 року, не вчинила.

Згідно із наданим банком розрахунком станом на 21 червня 2018 року розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 09 вересня 2009 року становить 8430,69 грн., яких: тіло кредиту 8153,70 грн., проценти за користування кредитом 276,99 грн. (а.с.14-17).

Будь-яких інших письмових доказів матеріали справи не містять.

ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України просив розглядати справу без участі його представника, зазначивши у відповідному клопотанні про те, що всі необхідні докази є в матеріалах справи (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_1 також просила розглядати справу за її відсутності (а.с.83).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ст.1217 ЦК України.

Відповідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (ст. 1222 ЦК України).

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відтак, за змістом ст.1282 ЦК України, спадкоємець зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Виходячи з наведених норм, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора спадкодавця встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням факту прийняття спадщини спадкоємцями, кола спадкоємців, переліку і вартості отриманого останніми у спадщину майна.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та

учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, яка передбачає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пред`являючи позов до суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності або відсутності чинного заповіту після смерті ОСОБА_2, який помер 08 червня 2015 року, а також того, що відповідач ОСОБА_4 є дружиною спадкодавця ОСОБА_2, а саме не надано відповідних актових записів або свідоцтво про шлюб. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців за законом чи заповітом.

Також відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки відсутні дані про наявність або відсутність її відмови у прийнятті спадщини у встановлених 6-ти місячний строк для прийняття спадщини.

Таким чином, позивач всупереч процесуального обовязку щодо доведення своїх позовних вимог не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є спадкоємцем боржника ОСОБА_2 та прийняла спадщину.

Крім того, до позовної заяви позивачем не надано будь-яких фактичних даних про наявність у спадкодавця майна на час його смерті, яке після смерті ОСОБА_2 увійшло до спадкової маси, його перелік та вартість для встановлення чи перевищує його вартість розмір боргу, про стягнення кого заявляє кредитор, що, крім іншого, також унеможливлює стягнення з відповідача заборгованості у визначеному позивачем розмірі.

За відсутності вищезазначених доказів позивач не виконав передбачені у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальні обовязки щодо доведення своїх вимог.

Банк фактично самоусунувся від доведення своїх вимог у суді, обмежився тими письмовими доказами, які були додані до позовної заяви. Будь-яких клопотань про витребування додаткових доказів суду не заявляв, від участі у судовому засіданні

ухилився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України встановлено обовязок позивача додати до позовної заяви всіх наявних у нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг та має бути обачним і розсудливим у ведені своїх справ.

Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

За таких підстав, з огляду на положення ч.1 ст.1282 ЦК України, за якими саме на спадкоємця покладається обов'язок задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину, та враховуючи відсутність в матеріалах справи даних щодо спадкування відповідачем ОСОБА_1 будь-якого майна після смерті ОСОБА_2 та щодо вартості спадкового майна, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5