ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь 65000 грн. у якості відшкодування майнової шкоди та витрат за послуги експерта, 10 000 грн. у якості у відшкодування моральної шкоди.В обґрунтування позову зазначено, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 03 квітня 2018 року квартиру позивача було повністю затоплено гарячою водою, яка залила всі кімнати, кухню, вбиральню, ванну, комору аж до першого поверху. Була викликана аварійна служба. Того ж дня позивач звернувся з письмовою заявою на ім`я начальника КП "Жилсервіс - 2» Дніпровської міської ради з вимогою щодо усунення прориву труби над квартирою АДРЕСА_1 із заміною прогнилих труб і комунікацій, надіслання комісії для складення акту про матеріальну шкоду та відшкодування йому матеріальної шкоди, заподіяну з вини КП «Жилсервіс - 2». Причиною залиття актом визнано витік води з інженерних мереж. Позивач неодноразові звертався до відповідача із заявами про відшкодування йому матеріальної шкоди, проте, остання йому виплачена не була, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду із даним позовом.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з КП «Жилсервіс-2» ДМР на користь ОСОБА_1 63 650 грн. у якості відшкодування заподіяної майнової шкоди, понесених судових витрат за послуги експерта у розмірі 1350 грн., а також 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; вирішено питання стосовно судових витрат, в решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, внаслідок неправомірних дій з боку відповідача позивач зазнав нервового потрясіння, душевних страждань, спричинених негативними емоціями та переживаннями з приводу пошкодження мого майна, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

В апеляційній скарзі КП «Жилсервіс-2» ДМР просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності.

03 квітня 2018 року квартиру позивача було повністю затоплено гарячою водою, яка залила всі кімнати, кухню, вбиральню, ванну, комору аж до першого поверху, у зв`язку з чим була викликана аварійна служба.

Того ж дня позивач звернувся з письмовою заявою на ім`я начальника КП "Жилсервіс - 2» Дніпровської міської ради з вимогою щодо усунення прориву труби над квартирою АДРЕСА_1 із заміною прогнилих труб і комунікацій, надіслання комісії для складення акту про матеріальну шкоду та відшкодування йому матеріальної шкоди, заподіяну з вини КП «Жилсервіс - 2».

05 квітня 2018 року комісією КП «Жилсервіс - 2» Дніпровської міської ради було складено у присутності позивача акт про залиття квартири АДРЕСА_1 , яким визнано залиття стелі (шпалери) S = 56 кв. метрів, стін (шпалери) S = 100 кв. метрів, підлоги (ДВП та лінолеум) S = 56 кв. метрів. Причиною залиття актом визнано витік води з інженерних мереж.

Після цього, позивач 18 квітня 2018 року повторно звернувся на ім`я начальника КП "Жилсервіс - 2» Дніпровської міської ради із вимогами щодо відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 120000 грн.; заміни системи теплопостачання над квартирою АДРЕСА_1 по стояку 5 - го під`їзду з встановленням крана (вентиля) перекриття води по стояку; заміни труби холодної води по стояку; приведення до порядку електропроводки в під`їзді № 5 з метою уникнення пожежі.

З подібними заявами позивач звертався до відповідача постійно, але належної реакції не отримав.

Згідно Висновку Новомосковського Бюро експертної оцінки від 20 серпня 2018 року, ймовірна ринкова вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, за адресою АДРЕСА_1 , за результатами оцінки складає 63650,00 (шістдесят три тисячі шістсот п`ятдесят) грн. без ПДВ. За послуги експерта позивачем сплачено 1350,00 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, внаслідок неправомірних дій з боку відповідача позивач зазнав нервового потрясіння, душевних страждань, спричинених негативними емоціями та переживаннями з приводу пошкодження мого майна, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилами ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, у даній категорії справ, саме на відповідача покладено обов`язок доведення того, що не з його вини відбулось залиття, та відповідно у нього відсутній обов`язок щодо відшкодування на користь позивача заподіяної матеріальної шкоди.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У даному випадку, належним доказом щодо доведеності як вини відповідача, так і його невинуватості у залитті квартири позивачів є висновок експерта (спеціаліста) у певній галузі.

В обґрунтовування заявлених позовних вимог, позивачем, в якості належного доказу, надано висновок Новомосковського Бюро експертної оцінки від 20 серпня 2018 року, згідно якого визначена ймовірна ринкова вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, за адресою АДРЕСА_1 , за результатами оцінки складає 63650,00 (шістдесят три тисячі шістсот п`ятдесят) гривень без ПДВ.

Відповідачем, у обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог позивача та ухваленого рішення, а ні в суді першої інстанції, а ні апеляційної не надано належних доказів.

Оскільки відповідальність за належний технічний стан інженерних мереж несе саме балансоутримувач, а факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 , як власнику квартири АДРЕСА_1 , матеріальної шкоди є доведеним доводи КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради в апеляційній скарзі про те, що висновок про вартість об`єкту оцінки квартири позивача є неналежним доказом, колегією суддів не приймаються до уваги як безпідставні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко