Справа № 130/2169/18
Провадження № 22-ц/801/155/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саландяк О. Я.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуСправа № 130/2169/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №130/2169/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Саландяк О.Я.,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 09 січня 2014 року сторони перебувають зареєстрованому шлюбі від якого мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. З 01 вересня 2018 року вона з відповідачем не проживає та не підтримує сімейних стосунків. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а навпаки ставить сім'ю в скрутне матеріальне становище, оскільки належні їй та дитині золоті прикраси та домашню побутову техніку здав в ломбард, а гроші використав на власні потреби. При цьому ОСОБА_4 офіційно працевлаштований, інших осіб на своєму утриманні не має, фізично здоровий.

З цих підстав ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частки від його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць з 10 вересня 2018 року по 10 жовтня 2018 року допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції не врахував його матеріального становища та стану його здоров'я, зокрема, відсутність у нього рухомого, нерухомого майна та будь-яких інших доходів, оскільки на даний час він не працює, а також постійно хворіє, а тому сплата аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є неможливою. При цьому судом порушено норми матеріального права, оскільки аліменти стягнуто на користь матері- ОСОБА_3, а не дитини.

У строк, визначений судом від ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що з 09 січня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

Згідно з довідкою Центру надання адміністративних послуг Жмеринської міської ради від 27 липня 2016 року та квартального комітету «Кавказ» від 07 вересня 2018 року, малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає разом з матір'ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 (а.с. 5 звор., 13).

Позивач працює продавцем-консультантом відділу «Діадема» ФОП «ОСОБА_7 і її заробітна плата за квітень-серпень 2018 року склала 22406 грн. (а.с. 14).

За змістом частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України, а саме матеріального становища платника та одержувача аліментів, стану здоров'я дитини та відповідача, відсутності на його утриманні інших осіб, виходячи із засад якнайкращого забезпечення інтересів дитини та визначення розміру аліментів в розмірі необхідному і достатньому для забезпечення її гармонійного розвитку, дійшов обґрунтованого висновку, стягнувши аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що висновки суду першої інстанції щодо встановлених обставин матеріального становища та стану здоров'я платника аліментів не відповідають обставинам справи, та ґрунтуються на припущеннях.

Так, ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2018 року відкрито провадження у цій справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими письмовими матеріалами, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та подання доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч.ч.3,4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

ОСОБА_4, завчасно отримавши копію позовної заяви з додатками (а.с. 27), що останнім не заперечується, своїм правом подати відзив на позовну заяву та докази на спростування доводів позивача не скористався, заяв про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подавав, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вирішив справу за наявними матеріалами.

З цих підстав не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що 26 жовтня 2018 року його було звільнено з посади водія відділу виконавчого комітету Жмеринської міської ради на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), що підтверджується копією витягу з трудової книжки (а.с. 41), оскільки такі обставини мали місце після звернення позивача з позовом, але до постановлення рішення, проте відповідач заперечень щодо доводів позовної заяви в цій частині та доказів на їх підтвердження суду не надав.

Водночас доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що з 03 грудня 2018 року ОСОБА_4 перебуває на обліку в центрі зайнятості населення також суду не надано.

Надана відповідачем довідка Жмеринського районного медичного центру, не є належним доказом у справі, оскільки у ній не вказана дата її складення.

Також така довідка з установленим діагнозом ОСОБА_4 сама по собі не підтверджує обставин, що відповідач є непрацездатним, чи має такий стан здоров'я, що перешкоджає працевлаштуванню.

Натомість з матеріалів справи видно, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, був офіційно працевлаштованим.

Надані ОСОБА_4 докази не спростовують висновків суду першої інстанції про можливість останнього сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6, у визначеному судом розмірі.

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст. 13 ЦПК України та права позивача за власним вибором обирати спосіб стягнення аліментів, встановленого ч.3 ст. 181 СК України, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 183 СК України суд першої інстанції обґрунтовано стягнув аліменти в частці від заробітку (доходу) відповідача.

Також безпідставними є посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині визначення особи, на користь якої стягуються аліменти.

Так, відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

За змістом цієї норми, аліменти стягуються на користь того із батьків, з ким проживає дитина чи законного представника, який розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав дійти висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі.

З цих підстав, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

Ю.Б. Войтко