Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

10.01.2019 Справа №607/20045/18

10 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Бойко І.І.

- за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування квартирою за АДРЕСА_1

В обґрунтування вимог позивач вказує, що він є власником квартири за АДРЕСА_1 У 2017 році відповідач відчужив належну йому частку у спірній квартирі, однак продовжує залишатись зареєстрованим у ній. ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 зняти його з реєстрації. Однак, без пред'явлення паспорту громадянина України представник ОСОБА_3, не має можливості здійснити вказані дії. Відповідач не є членом його сім'ї та внаслідок відчуження майна втратив право користування ним. З 2004 року відповідач постійно проживає у Іспанії в м. Мадрид.

Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відзив та заперечення на позов не подавав.

На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що квартира за АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2 кожному по 1/6 частки, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12 липня 1996 року, виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, згідно розпорядження від 12 липня 1996 року за №13832.

21 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_1 набув у власність 1/6 частину квартири за АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21 жовтня 2010 року, виданим державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М., зареєстрованим в реєстрі за №2-1291.

07 грудня 2010 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 належну їй 1/6 частину квартири за АДРЕСА_1 що підтверджується договором дарування 1/6 частини квартири від 07 грудня 2010 року, посвідченим державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-1435.

08 грудня 2010 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 належну їй 1/6 частину квартири за АДРЕСА_1 що підтверджується договором дарування 1/6 частини квартири від 08 грудня 2010 року, посвідченим державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-1450.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2, від імені та в інтересах яких діяла ОСОБА_3, подарували ОСОБА_1 належну їм 1/3 частину квартири за АДРЕСА_1 що підтверджується договором дарування 1/3 частини квартири від 19 жовтня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І., зареєстрованим в реєстрі за №814.

На даний час, власником спірної квартири є позивач ОСОБА_1

Як слідує з копії будинкової книги, ОСОБА_2 з 31 жовтня 1997 року зареєстрований по АДРЕСА_1

Згідно з довідкою ПП «Благоустрій» від 28 листопада 2018 року за №1352, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1

З акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 28 листопада 2018 року складеного ПП «Благоустрій» встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає по АДРЕСА_1

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3, яка є дружиною позивача пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є двоюрідним братом позивача та у 2017 році подарував належну йому 1/6 частку квартири за АДРЕСА_1 позивачу. Однак по даний час не знявся з реєстрації. На даний час у позивача виникла необхідність у продажі вказаної квартири, однак реєстрація відповідача унеможливлює її продаж та порушує права позивача. З 2004 року ОСОБА_2 не проживає у даній квартирі та будь-яких дій по утриманню житла не здійснює.

Відповідач в судове засідання не з'явився та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не надав.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР слід дійти до висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спірної квартири, де зареєстрований відповідач ОСОБА_2

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач втратив право користування спірною квартирою з часу припинення права власності на неї, у зв'язку з передачею своєї частини вказаної квартири позивачу згідно договору дарування, а новий власник житла заперечує проти реєстрації відповідача у спірній квартирі, а тому вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідач не є власником та наймачем житла, не є членом сім'ї позивача у розумінні сімейного законодавства, відтак користується житлом без достатньої правової підстави. Добровільно не знімається із реєстрації, чим порушує права позивача на користування та розпорядження ним своїм майном.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю договірних відносин з власником квартири та припиненням права власності ОСОБА_2 на квартиру, відповідач втратив право користування цим житлом, оскільки право користування житлом є похідним від права власності на квартиру.

Вказаними діями відповідач порушує та обмежує права позивача, як власника житла, на користування та розпорядження власністю, а тому наявні правові підстави, визначені статтею 391 ЦК України, для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за АДРЕСА_1

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у судове засідання не з'явився та не представив суду будь-яких доказів на спростовування доводів позивача.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за АДРЕСА_1

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Повне рішення суду складено 18 січня 2019 року.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька