П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаряМалашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року про забезпечення позову за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення, в якій заявниця просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.10.2018 року невідомі особи вдерлись до її квартири АДРЕСА_1 та в примусовому порядку виселили її з неї. Невідомі особи назвались новими власниками вказаної квартири. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна їй стало відомо, що 22.10.2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. посвідчив договір купівлі-продажу вказаної квартири, відповідно до якого власником квартири став ОСОБА_1 та вніс відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак вона, як власник квартири жодних дій щодо відчуження своєї квартири не здійснювала та згоди на вчинення таких дій іншим особам не надавала. Для захисту свого порушеного права, ОСОБА_2 має намір звернутися до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., 3 особи - ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення - задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити. При цьому, апелянт посилається на те, що між ним та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» 22.10.2018 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . З 22.10.2018 року він є єдиним власником вказаного нерухомого майна, тому вважає, що оскаржувана ухвала від 13.11.2018 року, якою накладено арешт на майно є незаконною, такою, що порушує його права. Місцевим судом було накладено арешт на майно за заявою особи, яка на момент подання такої заяви не мала жодних речових прав на спірне майно. Крім того, зазначає, що розгляд заяви про накладення арешту на майно здійснено з порушенням процесуального законодавства за його відсутності. Судом не було вирішено питання щодо зустрічного зобов`язання, не обґрунтовано, яким чином відсутність арешту унеможливить чи ускладнить виконання рішення суду у справі № 753/22170/18 у випадку задоволення позовних вимог.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

29.10.2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , згідно якого остання вважає апеляційну скаргу безпідставною, необгрунтовною, та такою що не підлягає задоволенню. Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Викликати осіб у разі необхідності є правом суду, а не обов'язком, тому суд першої інстанції не допустив процесуальних порушень. Відсутні підстави та докази наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов'язкового застосування зустрічного забезпечення. Суд дійшов вірного висновку, що вид забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства та є співмірним з позовними вимогами. Натомість, апелянтом не наведено зворотнього. Тому, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою.

21.11.2019 року до суду надійшов відзив ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», згідно якого вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заява про забезпечення позову - залишенню без задоволення. Зазначає, що між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 03.09.2008 року укладено договір про іпотечний кредит. Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 1 від 03.08.2017 року ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» придбало право вимоги за кредитним договором від 03.09.2008 року. Оскільки позичальником не виконувалися умови кредитного договору ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» реалізувало своє право іпотекодержателя та здійснило за собою реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Пізніше ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» продало вказане нерухоме майно ОСОБА_1 .. Вважає, що ОСОБА_1 набув право власності на спірне майно у законний спосіб та є єдиним законним власником вказаного нерухомого майна. Натомість, ОСОБА_2 створює перешкоди у користуванні майном подаючи позов про скасування реєстрації права власності. При винесені оскаржуваної ухвали судом не було з`ясовано питання можливості порушення накладенням арешту прав інших осіб. Судом не наведено, яким чином відсутність арешту унеможливить чи ускладнить виконання рішення суду у вказаній справі.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_3 ., просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року скасувати, заяву про забезпечення позову залишити без задоволення. Також, просила долучити до справи письмові пояснення та клопотання про стягнення судових витрат з заявниці. У письмових поясненнях представник зазначає, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України та мала бути повернута заявнику. Заява була подана без жодного доказу який би підтверджував відсутність у заявниці заборгованості. Крім того, позов заявницею не подано, тому ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року згідно вимог ст. 152 ЦПК України підлягає скасуванню.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення, суд першої інстанції виходив з того, що предмет позову, з яким заявник має намір звернутись до суду, в обґрунтуваннях своєї заяви ОСОБА_2 довела, що між сторонами дійсно наявний спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, обраний вид забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства, є повністю співмірний з позовними вимогами. Забезпеченням позову у спосіб запропонований заявником, законних прав та інтересів відповідача та третіх осіб порушено не буде, застосований захід не перешкоджатиме їм користуватись майном.

Колегія суддів з вказаним висновком в повній мірі погодитися не може, враховуючи наступне.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Накладаючи арешт на квартиру, суд першої інстанції, виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того суд вважав, що обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірний із майбутнім предметом позову.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки суд першої інстанції не врахував, що обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру» неспівмірний із предметом позову «про скасування рішення про державну реєстрацію права власності».

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції про накладення арешту на нерухоме майно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 (провадження № 61-4591св19) та від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19 (провадження № 61-8690св19).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру» неспівмірний із предметом позову «про визнання незаконними дій та скасування рішення про реєстрацію права власності», заявленого до пред`явлення позову та суперечить вказаним вище висновкам Верховного Суду.

Поряд з тим, колегія суддів критично оцінює пояснення представника апелянта щодо відсутності спору між сторонами, оскільки ОСОБА_2 звернулася з заявою про забезпечення позову 01.11.2018 року, а станом на час розгляду даної апеляційної скарги відсутні відомості про наявність позову, з метою забезпечення якого накладено арешт, оскільки вони спростовуються інформацією, долученою апелянтом до апеляційної скарги з єдиного контакт-центру судової влади станом на 23.09.2019 року.(а.с. 37 зв.)

За таких обставин, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру на думку колегії суддів слід відмовити, так як вимоги заяви не відповідають вимогам ч.3 ст. 150 ЦПК України.

Що стосується судових витрат, які просила стягнути представник апелянта, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті не розглядався. За таких обставин, клопотання представника апелянта колегія суддів вважає передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова