Постанова
Іменем України

21 серпня 2019 року
м. Київ

справа № 712/302/17-ц

провадження № 6131983св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 серпня 2017 року у складі судді Нерушак Л. В.,

учасники справи:

позивач Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 ,
третя особа орган опіки та піклування м. Черкаси,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У січні 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква (далі КЕВ м. Біла Церква) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування м. Черкаси, про виселення.

Позовна заява мотивована тим, що житлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на балансі КЕВ м. Біла Церква та використовується як гуртожиток для проживання військовослужбовців Збройних Сил України і членів їх сімей. У цьому гуртожитку можуть розміщуватись працівники ЗС України на період роботи за умови відсутності в них місця проживання та інші особи, які прибули у військову частину на визначений термін для виконання службових завдань. На підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ району видає спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Однак, ОСОБА_1 з 29 вересня

2006 року проживає в квартирі АДРЕСА_2 цього гуртожитку при цьому не маючи при цьому жодного відношення до Збройних Сил України. Вказували, що через незаконне утриманням ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_2 у гуртожитку, позивач позбавлений можливості забезпечити житловою площею інших осіб ЗС України, які потребують поліпшення житлових умов, чим спричиняється шкода законним інтересам та правам військовослужбовців, які не мають власного житла та перебувають у черзі на поліпшення житлових умов у Черкаському гарнізоні.

У зв`язку з викладеним позивач просив виселити ОСОБА_1 та членів її сім`ї, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року у задоволенні позову КЕВ м. Біла Церква до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування м. Черкаси, про виселення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду КЕВ м. Біла Церква оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2017 року апеляційну скаргу КЕВ м. Біла Церква на рішення суду першої інстанції від

14 липня 2017 року залишено без руху надано п`ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги з дня отримання ухвали та роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали його скарга буде визнана неподаною та повернута.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу КЕВ м. Біла Церква на рішення суду першої інстанції від

14 липня 2017 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що КЕВ м. Біла Церква у встановлений судом строк, а саме до 17 серпня 2017 року, не виконав вимоги ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2017 року, оскільки не доплатив судовий збір у розмірі 244,20 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі КЕВ м. Біла Церква, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що залишаючи апеляційну скаргу позивача без руху, суд апеляційної інстанції належним чином не з`ясував обставин, які мають значення для визначення розміру судового збору, оскільки залишив поза увагою той факт, що позивач з позовом звернувся до суду 31 грудня 2016 року, тому визначаючи розмір судового збору, суд апеляційної інстанції мав брати для обчислення розмір мінімальної заробітної плати за 2016 рік, а не за 2017 рік. У зв`язку з цим висновок апеляційного суду про визнання апеляційної скарги КЕВ м. Біла Церква неподаною та її повернення через недоплату судового збору у розмірі 244,20 грн є помилковим.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 грудня 2016 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля) КЕВ м. Біла Церква звернувся до суду з позовом до відповідачів про їх виселення (а. с. 9).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року у задоволенні позову КЕВ м. Біла Церква до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування м. Черкаси, про виселення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, КЕВ м. Біла Церква оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04 серпня 2017 року апеляційну скаргу КЕВ м. Біла Церква на рішення суду першої інстанції від

14 липня 2017 року залишено без руху у зв`язку недоплатою судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Залишаючи апеляційну скаргу КЕВ м. Біла Церква без руху, апеляційний суд виходив із того, що заявником сплачено судовий збір не в повному розмірі, а саме вказано, що за подання апеляційної скарги заявнику необхідно було сплатити 1 760,00 грн, а ним було сплачено лише 1 515,80 грн, тому необхідно доплатити судовий збір в розмірі 244,20 грн.

14 серпня 2017 року КЕВ м. Біла Церква отримало копію ухвали суду апеляційної інстанції від 04 серпня 2017 року (а. с. 118).

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу КЕВ м. Біла Церква повернуто, у зв`язку з тим, що у визначений судом строк заявник не доплатив судовий збір у розмірі 244,20 грн за подання апеляційної скарги.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Частиною другою статті 297 ЦПК України 2004 року встановлено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 297, статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статей 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали.

Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає її вимоги, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху у зв`язку з недоплатою судового збору, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при поданні позовної до суду першої інстанції позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 1 600,00 грн (за подачу позовної заяви немайнового характеру юридичною особою судовий збір сплачується в 1 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб), тому скаржнику необхідно було сплатити за подання апеляційної скарги 1 760,00 грн, а ним було сплачено лише 1 515,80 грн, тому доплатити необхідно 244,20 грн.

Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, з огляду на таке.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Однією із закріплених у наведеній нормі гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Забезпечення такого права в національному законодавстві випливає із положень Конституції України.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України 2004 року розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. (стаття 2 Закону України «Про судовий збір»).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з позовною заявою КЕВ м. Біла Церква) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою або фізичною особою-підприємцем судовий збір становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, КЕВ м. Біла Церква звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою про виселення 31 грудня 2016 року, що підтверджується відтиском поштового штемпеля на конверті (а. с. 9).

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року становив 1 378,00 грн.

Таким чином, ставку судового збору у розмірі 110% за подання позивачем апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції необхідно розраховувати, виходячи зі ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру у 2016 році відповідно до Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день подання позову), виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня того року, в якому подана позовна заява, тобто станом на 01 січня 2016 року. Отже розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги повинен становити відповідно до вимог законодавства 1 515,80 грн (1 378,00 грн х 110 %), як було й сплачено позивачем (а. с. 117).

Розраховуючи судовий збір, суд апеляційної інстанції помилково застосував редакцію Закону України «Про судовий збір» за 2017 рік, для визначення розміру судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви.

Враховуючи наведене, ухвала Апеляційного суду Черкаської області від

04 серпня 2017 року про залишення без руху апеляційної скарги КЕВ м. Біла Церква для доплати судового збору у розмірі 244,20 грн постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від

31 серпня 2017 року про повернення апеляційної скарги заявнику, у зв`язку з тим, що скаржник не здійснив доплату судового збору, не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону.

За таких обставин апеляційний суд помилково визначив розмір судового збору беручи до уваги ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру для юридичної особи станом на 2017 рік, не врахувавши, що позов подано КЕВ м. Біла Церква 31 грудня 2016 року. Оскільки особою, що подала апеляційну скаргу було сплачено судовий збір у належному розмірі, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про залишення апеляційної скарги без руху для доплати судового збору, а потім визнання її неподаною та повернення заявнику.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 серпня 2017 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько С. Ю. Мартєв С. П. Штелик