Справа № 316/600/19
Провадження № 2/316/477/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Куценко О.М.

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

позивач: ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Петрова С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар, в порядку загального позовного провадження цивільну справу №316/600/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

28.03.2019 р. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) (а.с.2-6), уточнивши яку 05.06.2019 р. (а.с.30-31), просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на його користь заборгованість в загальній сумі 53609,64 грн., яка складається з основного боргу в сумі 30600,76 грн., 3% річних в сумі 2072, 76 грн. та пені в сумі 2093,42 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що між ним та ОСОБА_2 25 лютого 2016 року укладено договір позики грошових коштів в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США. За офіційним курсом НБУ 1 долар США був еквівалентний 27,2186 грн. Тому загальна сума позову 1500 доларів США була еквівалентна 40 827,94 грн.. Договір позики був оформлений власноручною розпискою ОСОБА_2 Гроші Відповідач зобов`язувалась віддати в цій же валюті протягом одного року. Однак своїх договірних обов`язків в повному обсязі вона не виконала. Трохи більше, ніж через рік, - 03 березня 2017 року Відповідач віддала лише 10 000 гривень, що становило 366 доларів, про що знову написала розписку. Із загальної суми позики 1500 доларів США вона лишилась винна ще 1134 долара США. Також ОСОБА_2 зобов`язалась віддати ще 16 000 гривень через три місяці, про що власноручно написала ще одну розписку. Тобто термін після 03.03.2017 року закінчувався 03.06.2017 року. Однак вона знову не виконала даних нею вже і нових своїх зобов`язань. Після того часу Відповідач гроші не повертає до теперішнього часу.

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко О.М. від 05.04.2019 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.26).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.09.2019 р. підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.46).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги уточненого позову підтримав з підстав викладених у ньому та просить суд позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Петрова С.М., в судовому засідання вимоги уточненого позову підтримала та просить суд їх задовольнити, посилаючись на вимоги та обґрунтування викладені в позовній заяві та на матеріали справи.

У судове засідання, для розгляду справи по суті, відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, розгляд справи у відсутності, відзиву на позовну заяву до суду не надала.

Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлялась судом шляхом направлення рекомендованої поштової кореспонденції через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» в порядку визначеному ч.7 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку, відповідно до даних зазначених в інформаційному листі Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.25), однак, до суду повернувся поштовий конверт судового відправлення з відміткою відділення поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» (а.с.51). Місце роботи відповідача або її офіційна електронна поштова скринька суду не відомі.

Крім того, відповідач також викликалась до суду через оголошення розміщеному на офіційному веб-сайті судової влади Українив мережі Інтернет (а.с.49).

Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.2, ч.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.ст.78, 79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч.1 ст.100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На підтвердження існування грошового зобов`язання відповідача перед позивачем та обов`язку повернення відповідачем позивачу грошових коштів, позивачем надано розписку, текст якої викладено у наступному: «Я, ОСОБА_2 в течении года обв`язуюсь возвратить долг 1500 долларов (тисячу п`ятсот долларов). Я не хочу быть перед вами не человеком» та зазначено також прізвище та ініціали - ОСОБА_2 підпис та дата: 25.02.2016 р.

Зазначена розписка в оригіналі, на підтвердження факту виникнення між ним та відповідачем грошового зобов`язання, є письмовим доказом в розумінні ст.95 ЦПК України.

Також на підтвердження як існування так і виконання зобов`язань, позивачем надано розписка датована 03 березня 2017 р. з підписом, наступного змісту: « ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Абдуловна в пятницу отдам я отдали 10 тысяч в пятницу», в якій також містяться наступні дані: «03.03.2017 г. ОСОБА_5 отдала 10 (десять) тысяч гривень 366 доларов» та зазначено прізвище ОСОБА_6 з підписом, а також напис: «получил: 366 доларов», підпис та прізвище ОСОБА_7 , крім того, міститься текст наступного змісту: «через 3 месяца отдам 16 тысяч ОСОБА_6 » та підпис.

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) в редакції від 19.02.2016 р., чинного на час написання розписки 25.02.2016 р., зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками (абзац 2 частини 1 статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена у частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою (Верховний Суд України, постанова від 02.07.2014 р. у справі № 6-79цс14).

Зміст статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 р. по справі №6-1967цс15, на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити (відповідні правові висновки викладені Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 р. по справі №6-1967цс15,Верховним Судом в постанові від 20.03.2019 р. по справі №755/21936/15-ц.).

Отже, боргова розписка повинна складатися та містити відповідний зміст і форму написання.

Відповідно до ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Проте, зі змісту розписки датованої 25.02.2016 р. (а.с.12) не вбачається, що ОСОБА_2 протягом року зобов`язується повернути саме позивачу по справі - ОСОБА_1 борг 1500 доларів, отже розписка не містить особу позивача як позикодавця (кредитора) у зобов`язанні.

При цьому, з наданих суду розписок не можливо встановити дату виникнення зазначених зобов`язань та підстави їх виникнення, а саме, що вказані грошові кошти були передані саме ОСОБА_1 (позивачем по справі) саме ОСОБА_2 , а не будь-якою іншою особою, саме у розмірі 1500 доларів США та саме 25.02.2016 р., а не у будь-який інший день, та саме ОСОБА_2 їх отримала 25.02.2016 р. саме від ОСОБА_1 , оскільки із зазначеної розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язалась повернути борг 1500 доларів, проте, кому саме не зазначено, що кошти передані позивачем та отримані відповідачем від позивача по справі та саме 25.02.2016 р. встановити не можливо, оскільки таких даних розписки не містять, валюту не конкретизовано, тобто, що саме долари США, а ні будь-які інші долари, оскільки відповідно до класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.02.1998 р., із змінами в редакції від 09.09.2005 р. чинній на дату зазначену у розписці 25.02.2016 р., вільно конвертованими валютами, які широко використовуються для здійснення платежів та продаються на головних валютних ринках світу, у тому числі, крім доларів США, були австралійські долари та канадські долари.

Наявність оригіналу розписки у позивача, за відсутності даних про те, що саме ним ОСОБА_1 (позивачем по справі) було надано у борг грошові кошти саме в розмірі 1500 при чому доларів США, 25.02.2016 р., а не у будь в який інший день, та саме особі яка вказана позивачем як відповідач, не свідчить про те, що відповідач по справі є боржником яка видала позивачу, як кредиторові (позикодавцю) зазначений борговий документ у вигляді розписки.

З розписок щодо повернення грошових коштів (а.с.12 зворот) також не можливо встановити наявність боргових зобов`язань саме у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , які виникли з підстав на які посилається позивач у позові, оскільки з них не можливо встановити, що вони були отримані у борг від позивача по справі та саме в рахунок виконання зобов`язань, які виникли 25.02.2016 р. в наслідок передачі грошових коштів від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а наявність підпису та прізвища ОСОБА_7 , яким посвідчено отримання 366 доларів, при цьому у незрозумілій валюті, не свідчить як про те, що позивач Головін отримав зазначені кошти саме в рахунок виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 , які виникли перед ним 25.02.2016 р., а ні у будь-який інший день чи за інших підстав, враховуючи, що відсутні докази які б на це вказували. Не надано належних доказів, які б свідчили що розписки датовані 25.02.2016 року та 03.03.2017 року взагалі взаємопов`язані між собою.

Наданий звукозапис розмови (а.с.20) також не свідчить про передачу позивачем відповідачу та отримання відповідачем від позивача у користування грошових коштів саме 25.02.2016 р. саме в доларах США, при цьому, із зазначеної розмови не можливо ідентифікувати, що інша особа на звукозапису є саме відповідач, а не будь-яка інша особа та обставини розмови стосуються саме зобов`язань які виникла з наданої позивачем по справі розписки (а.с.12).

Клопотань про призначення по справі експертиз суду не заявлялось.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано суду, належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі 25.02.2016 р. ОСОБА_2 саме ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 1500 доларів США у користування з терміном їх повернення «протягом року» та отримання їх ОСОБА_2 саме від ОСОБА_1 як в розмірі 1500 доларів США у строк «протягом року», так і в розмірі 1134 доларів США про які зазначено в позові, а отже і наявності обов`язку у відповідача з їх повернення саме позивачу по справі.

Вимоги сторони позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та пені, враховуючи недоведення існування зобов`язань у відповідача перед позивачем, задоволенню не підлягають, при цьому, слід зазначити наступне.

Згідно статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1 та 2 статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, ч.4 ст.524 ЦК України,Законом України від 16.04.1991 р. №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,Законом України від 23.09.1994 р. № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зістаттею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання і в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта, вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Частина 2статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Проте, ані вказані розписки, ані інші докази не містять грошовий еквівалент зобов`язання виражений у гривнях, при цьому, що валюта грошового зобов`язання долари США, також не підтверджено, оскільки зазначено - «долари».

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Облікова ставка встановлюється Національним банком України виключно для національної валюти. Національний банк України не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Тому право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі частини першої статті 1048 ЦК України може бути реалізовано якщо позика надана у гривні.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у договорі такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Такі висновки щодо застосування статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

А отже, враховуючи відсутність у розписці, у тому числі конвертації зазначеної в ній валюти на гривневий еквівалент, враховуючи при цьому недоведеність, що цією валютою є саме долари США, не передбачає у позивача настання наслідків невиконання грошового зобов`язання у вигляді стягнення як 3% річних так і пені у гривневому еквіваленті.

Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Враховуючи що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 18, 76-82, 89, 128, 130, 131, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко