КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2904/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Київ

Справа № 760/22035/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року,постановлену у складі судді Українець В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

встановив:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - передано на розгляд Артемівському міськрайонному суду Донецької області.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що предметом даного спору є договір позики, укладення якого відбулось в м. Києві, відповідно до п. 2.3. якого сторони погодили його виконання в м. Києві, тому право вибору суду здійснюється позивачем за альтернативною підсудністю, відповідно до п.8 ст. 28 ЦПК України. Отже, даний позов підлягає розгляду Солом'янським районним судом м. Києва, за місцем проживання кредитора (ст. 532 ЦПК України).

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики від 28 вересня 2017 року на загальну суму 50 328, 11 доларів США, позивач ОСОБА_2 зазначив, що даний позов пред'являється відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України, за місцем виконання договору, що передбачено п. 2.3 договору позики.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 2.3 договору позики від 28 вересня 2017 року передбачено, що виконання зобов'язання за договором має бути здійснено готівкою у межах м. Києва. Однак, зазначення у договорі позики місця виконання договору - у межах міста Києва, не є чіткою адресою та не вказує на місце виконання договору саме в Солом'янському районі м. Києва, та дійшов висновку, що оскільки відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1, то справа підсудна Артемівському міськрайонному суду Донецької областівідповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, якою передбачено правило загальної територіальної підсудності, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 8 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови, які виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі.

За змістом вказаної норми, місцем виконання зобов'язання є те місце, в якому боржник повинен виконати свій обов'язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор повинен прийняти належне виконання. За загальним правилом, місце виконання зобов'язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», правила визначення місця виконання зобов'язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі, якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Як вбачається з п. 2.3. договору позики від 28.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виконання зобов'язання за договором має бути здійснено готівкою у межах м. Києва.

Однак, у вказаному договорі позики сторонами не конкретизовано місце (адресу) виконання зобов'язання, а тому висновок суду про те, що зазначення у договорі позики місця виконання договору - у межах міста Києва, не є чіткою адресою та не вказує на місце виконання договору саме в Солом'янському районі м. Києва, є правильним.

Оскільки в договорі позики не визначено конкретне місце повернення грошових коштів, то неможливо встановити територіальну юрисдикцію (підсудність), до якого саме районного суду в межах міста Києва відноситься даний спір, а тому підсудність справи визначається за загальним правилом підсудності, встановленим ст. 27 ЦПК України.

З матеріалів справи, зокрема з позовної заяви та договору позики, вбачається, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Артемівського міськрайонного суду Донецької області, отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про направлення справи за підсудністю до Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Доводи апеляційної скарги, про те що право вибору суду здійснюється позивачем за альтернативною підсудністю відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України, виходячи із місця проживання позивача, оскільки статтею 532 ЦК України передбачено, що якщо місце виконання зобов'язання не встановлено в договорі, виконання провадиться за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правила підсудності регулюються ст. 26-32 Цивільного процесуального кодексу України, а не нормою, на яку посилається позивач.

Положення п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України визначають місце виконання грошового зобов'язання у тому разі, коли у договорі не зазначено місця його виконання. Однак дана норма матеріального права не може бути застосована до вирішення питання про підсудність справи, що регулюється процесуальним законодавством.

Таким чином, оскільки договором позики не визначено певне місце виконання зобов'язання (адресу), то правила ч. 8 ст. 28 ЦПК України, якою передбачено підсудність справ за вибором позивача, до даної позовної заяви застосовані бути не можуть, а тому підсудність справи визначається за загальним правилом підсудності, встановленим ст. 27 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Шебуєва В.А.

Чобіток А.О.