ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1872/19 Справа № 205/8102/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради, третя особа - Професійна спілка "Організація працівників Адміністративно-технічного управління, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради (далі - КП "Адміністративно-технічне управління" ДМР) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, мотивуючи його тим, що 03 листопада 2014 року її прийнято на посаду інженера відділу реклами, а наказом підприємства від 18 березня 2016 року її переведено на посаду начальника відділу з надання послуг.

Зазначала, що 18 травня 2016 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення про реорганізацію КП "Адміністративно-технічне управління" з припиненням як юридичної особи, шляхом приєднання до КП "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захист інтелектуальної власності" (далі - КП "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захист інтелектуальної власності") та 20 травня 2016 року розпорядженням міської ради створено комісію з припинення КП "Адміністративно-технічне управління".

Вказувала, що 22 вересня 2016 року наказом комісії з припинення комунального підприємства її звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, оскільки відповідач мав право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації, крім того її не було ознайомлено з наказом комунального підприємства від 21 липня 2016 року про звільнення працівників у зв'язку з реорганізацією підприємства, який був однією із підстав для винесення підприємством наказу про її звільнення, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ комісії з припинення КП "Адміністративно-технічне управління" від 22 вересня 2016 року про її звільнення, поновити її на роботі, стягнути з КП "Адміністративно-технічне управління" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року доповнено рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року, а саме, стягнуто з КП "Адміністративно-технічне управління" на користь держави судовий збір у розмірі 1.920 грн.

В апеляційних скаргах КП "Адміністративно-технічне управління", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року та додаткове рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської область від 01 червня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення та додаткового рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 03 листопада 2014 року наказом КП "Адміністративно-технічне управління" ОСОБА_2 прийнято на посаду інженера відділу реклами, а наказом підприємства від 18 березня 2016 року її переведено на посаду начальника відділу з надання послуг.

18 травня 2016 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення про реорганізацію КП "Адміністративно-технічне управління", з припиненням як юридичної особи, шляхом приєднання до КП "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захист інтелектуальної власності".

20 травня 2016 року розпорядженням міської ради створено комісію з припинення КП "Адміністративно-технічне управління".

22 вересня 2016 року наказом комісії з припинення комунального підприємства звільнено з роботи ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачку звільнено з роботи з порушенням трудового законодавства, а саме підприємством не отримано попередньої згоди профспілкової організації на її звільнення, не запропоновано їй усі наявні вакантні посади.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 ст.40 і п.п.2,3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У ст.16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" передбачено, що профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу.

Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

Відповідно до ч.7 ст.16 вказаного Закону статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця.

Доводи КП "Адміністративно-технічне управління" в апеляційній скарзі про те, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту легалізації ПС "Організація працівників Адміністративно-технічного управління", у порядку встановленому чинним законодавством, колегією суддів не приймаються до уваги оскільки ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року в порядку ст. 84 ЦПК України, витребувано у третьої особи докази створення, легалізації профспілки (статут), направлення роботодавцю письмового повідомлення про створення такої профспілки, список працівників, які є її членами, та доказ того, що позивачка є членом профспілки.

Як убачається з матеріалів справи, ПС "Організація працівників Адміністративно-технічного управління" створена та діє на підставі Статуту, зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до чинного законодавства.

Роботодавець про створення профспілки був повідомлений належним чином, оскільки керівництво КП "Адміністративно-технічне управління", в тому числі директор комунального підприємства були членами профспілки, що підтверджується протоколом установчих зборів

Як убачається з витягу із протоколу №2 загальних зборів ПС "Організація працівників Адміністративно-технічного управління", на ньому були присутні 65 із 74 членів профспілки, зокрема і сама позивач ОСОБА_2, де вирішувалось питання щодо обрання голови профспілки.

Доводи КП "Адміністративно-технічне управління" в апеляційній скарзі про те, що на момент звільнення позивача на підприємстві були відсутні вільні вакансії, також не приймаються до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами та зібраними по справі доказами.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне звільнення.

Як встановлено судом, представник відповідача не заперечував щодо наявності вільних вакансій на підприємстві.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду мають бути залишені без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.