Ухвала

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/9780/18

провадження № 61-12241св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень»,

треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про участь у судовому засіданні у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання удаваним договору поруки та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року у складі судді Осаулова А. А. та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (далі - ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень»), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання удаваним договору поруки та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . про визнання удаваним правочином договір поруки від 31 березня 2016 року № 070-22-95/07/1-П, що був укладений між ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» і ОСОБА_2 , та недійсним договір від 31 березня 2016 року про відступлення права вимоги за договором кредиту від 25 грудня 2007 року, що був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року залишено без змін.

У липні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення у справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 .

Крім цього, представник позивача просила суд провести розгляд справи з повідомленням учасників справи.

04 липня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки судом касаційної інстанції не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи за участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_6 немає.

Керуючись статтею 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило