КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року місто Київ.

Справа 365/199/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15106/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кулікової С.В., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на рішення Згурівського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року (у складі головуючого судді Хижного Р.В., повний текст рішення складено 13 вересня 2019 року)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про захист прав споживача та визнання недійсним договору страхування життя ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 29.11.2018 року нею була підписана заява № від 29.11.2018 року на отримання кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР»), відповідно до якої нею було отримано кредит на споживчі потреби в розмірі 19100,96 грн. терміном до 25.05.2020 року, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Підписавши вищезазначену заяву позивачка надала згоду, що підписаний нею паспорт кредиту № 3336100 від 29.11.2018 року містить умови укладеного нею кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем, та позивачкою, як позичальником.

Підписавши цю заяву позивачка доручила ТОВ «ФК «ЦФР» сплатити за рахунок отримуваного нею кредиту 15560,00 грн. ФОП ОСОБА_2 за придбаний нею товар. Крім того, цією заявою позивачка нібито надала згоду на сплату за рахунок отримуваного кредиту грошових коштів в розмірі 3360,96 грн Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ТАС» (далі АТ «Страхова компанія «ТАС»), як оплату страхового платежу за договором страхування № -С від 29.11.2018 року. Проте згоди на укладення страхового договору та перерахування страхового внеску позивачка не надавала.

Відповідно до заявки про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» послуги страховика не є додатковою чи супутньою послугою третіх осіб, обов"язковою для отримання кредиту (п. 7 Умов).

29.11.2018 року право вимоги за кредитним договором № від 29.11.2018 року було відступлено Акціонерному товариству «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року.

17.12.2018 року позивачка повністю достроково погасила кредит в розмірі 19100,96 грн, тобто з урахуванням страхового платежу.

Після погашення кредиту, позивачка звернулась до АТ «Страхова компанія «ТАС» щодо повернення їй страхового внеску, проте отримала відмову (лист вих. № 446262 від 10.01.2019 року) з посиланням на те, що повернення чи перерахунок сплаченого страхового платежу не передбачено.

Позивачка вважає, що договір страхування життя позичальника укладений із порушенням прав як споживача, умови договору є несправедливими та суперечать положенням законодавства, що регулює правовідносини у сфері споживчого кредитування, порушують законодавство про банки та банківську діяльність. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, тому встановлення кредитором вимоги щодо укладення договору страхування життя, є незаконним.

Позивачка вважає, що співробітники ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Страхова компанія «ТАС» навмисно ввели її в оману щодо обов"язковості укладення договору страхування життя позичальника, а саме отримання кредиту лише при умові укладення відповідного договору страхування. Волевиявлення позивачки не було направлене на укладення договору страхування життя.

Оспорюваний договір є вчиненим внаслідок нечесної підприємницької практики та є несправедливими. В умовах договору вбачаються ознаки здійснення відповідачами нечесної підприємницької діяльності, а саме відповідачі ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» заманюють клієнтів дешевими кредитами, а потім нав`язують клієнту укладення непотрібного договору страхування життя.

Підтвердженням нечесної підприємницької діяльності, а також функціонування пірамідальної схеми є те, що одразу після укладення кредитного договору право вимоги за ним було передане від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «ТАСКОМБАНК». В свою чергу АТ «ТАСКОМБАНК» та АТ «Страхова компанія «ТАС» є складовими групи «ТАС».

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визнати недійсним договір страхування життя позичальника № -С від 29.11.2018 року та стягнути з АТ «Страхова компанія «ТАС» на її користь страховий внесок в розмірі 3360,96 грн.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про захист прав споживача та визнання недійсним договору страхування життя - задоволено повністю.

Визнано недійсним договір страхування життя позичальника № -С від 29.11.2018 року та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Стархова компанія «ТАС», , адреса: вул. Шота Руставелі, 16, м. Київ, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , страховий внесок в розмірі 3360 три тисячі триста шістдесят) гривень 96 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду, 08 жовтня 2019 року відповідач через поштове відділенняподав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оспорюване рішення незаконне, необґрунтоване, таке, що прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин із порушенням норм матеріального і процесуального права, є такими, що грубо порушують конституційні принципи відносно прав та майнових інтересів особи.

Ухвалою від 30 жовтня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 05.12.2019 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам рішення районного суду не відповідає.

Відповідно до положення ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Задовольняючи позов, суд вважав встановленими такі обставини.

29.11.2018 року між позивачкою ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого позивачка отримала кредит на споживчі потреби в розмірі 19100,96 грн. терміном до 25.05.2020 року, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором (копія паспорту кредиту - а.с.6, копія заяви про приєднання до умов отримання кредитів - а.с.7-8, заява на отримання кредиту - а.с.9).

Факт укладення кредитного договору сторонами визнається та ніким з учасників кредитного зобов`язанння не оспорюється.

29.11.2018 року право вимоги за кредитним договором № від 29.11.2018 року було відступлено АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року (копія повідомлення про відступлення права вимоги - а.с.10).

29.11.2018 року ТОВ «ФК «ЦФР» від імені ОСОБА_1 укладено з АТ «Страхова компанія «ТАС» договір страхування життя позичальника № -С від 29.11.2018 року. З кредитних коштів 3360,96 грн. було перераховано АТ «Страхова компанія «ТАС», як оплату страхового платежу за договором страхування (копія договору страхування - а.с.11).

18.12.2019 року позивачкою в рахунок погашення кредиту за договором № внесено на рахунок АТ «ТАСКОМБАНК» грошові кошти в розмірі 19101,06 грн. 19.12.2019 року кредитний договір закрито (копія роздруківки електронних повідомлень АТ «ТАСКОМБАНК» - а.с.13).

На час розгляду справи судом кредитні правовідносини припинені, внаслідок повного погашення заборгованості позивачкою.

Позивачці було відмовлено АТ «Страхова компанія «ТАС» у поверненні страхового внеску в розмірі 3360,96 грн (лист-відмова - а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позивачкою ОСОБА_1 було укладено договір кредиту на споживчі цілі, а саме на придбання товарів у ФОП ОСОБА_2 Використання коштів споживчого кредиту на інші цілі, зокрема сплати страхового внеску, виходить за межі кредитного зобов"язання. Укладення договору страхування не є істотною умовою кредитного договору. Крім того, спірний договір страхування укладений не позивачкою, а ТОВ «ФК «ЦФР» від її імені. Істотні умови договору страхування позивачкою не погоджені, оскільки її підпис на спірному договорі відсутній. Також суд вважає, що укладення договору страхування саме з АТ «Страхова компанія «ТАС», яка входить до групи «ТАС» свідчить про нечесну підприємницьку діяльність та недобросовісну конкуренцію, оскільки таким чином обмежується право позивачки на вибір контрагента за страховим зобов"язанням, а отже і право на свободу договору. Зазначені обставини свідчать про наявність достатніх підстав для визнання договору страхування недійсним.

Суд вважав недоведеною позивачем обставину про введення її в оману під час укладення договору страхування, а тому з даної підстави договір страхування не був визнаний недійсним. Разом з тим, суд визнав доведеними підстави для визнання спірного договору страхування недійсним: відсутність волевиявлення позивачки на укладення договору страхування та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Враховуючи вищезазначене, суд визнав недійсним договір страхування життя позичальника № -С від 29.11.2018 року та стягнув з АТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 страховий внесок в розмірі 3360,96 грн.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є необґрунтованими, не відповідаютьфактичнимобставинам справи та зроблені з порушення норм матеріального права.

Так висновок суду про те, що 29.11.2018 року ТОВ «ФК «ЦФР» від імені ОСОБА_1 уклав з AT «СК «ТАС» договір страхування життя позичальника №-C , а тому відсутнє волевиявлення позивача на укладення такого правочину є недоведеним та спростовується наявними в справі доказами.

Договір страхування життя позичальника №-С від 29.11.2018 року був укладений між ОСОБА_1 та AT «СК «ТАС» відповідно до умов якого ОСОБА_1 є страхувальником, а AT «СК «ТАС» - страховиком. Даний договір страхування був власноручно підписаний ОСОБА_1 , тим самим вона засвідчила, що ознайомлена та згідна з умовами договору страхування, що викладені в ч.1 та ч.2. до цього Договору. (а.с.112)

Даний договір страхування укладений відповідно до вимог Закону України «Про страхування» та Правил добровільного страхування життя від 01.06.2003 року зі змінами та доповненнями (далі - Правила страхування).

Відповідно до ч.1ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 626, ст. 627 та ч. 1 ст. 638 Цивільного Кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином,свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

ОСОБА_1 , як повнолітня дієздатна особа, до підписання договору страхування була ознайомлена з його умовами та погодилася на його укладення добровільно, поставивши на договорі власноручний підпис.

Позивач була під страховим захистом AT «СК «ТАС» протягом всього часу з дати укладення договору страхування і до теперішнього часу. Страховик несе відповідальність перед страхувальником, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату.

Таким чином,позивач була належним чином повідомлена про усі істотні умови договору та погодилась з ними, підписавши договір, який не призвів до суттєвого дисбалансу договірних прав та обов`язків у сторін. Договір страхування життя № -С від 29.11.2018 було укладено з дотриманням нормчинного законодавства.

У разі, якщо договором страхування не передбачено строки та порядок відмови від договору, страхувальник може скористатися таким правом на відмову протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати укладення такого договору страхування життя відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а страховий платіж підлягає поверненню в повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати повідомлення страхувальником страховика про відмову від договору страхування.

Враховуючи вищенаведене, договір страхування життя позичальника №- С від 29.11.2018 року був укладений між страховиком і страхувальником із дотриманням всіх законодавчих вимог при повному розумінні сторонами своїх дій, з ознайомленням позивача із умовами договору страхування та Правилами страхування, а також позивач не скористалася своїм правом відмовитися від договору страхування протягом 14 календарних днів на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», тим самим ще раз підтвердивши свою згоду с усіма істотними умовами договору страхування.

Доводи з приводу того, що договір страхування був укладений із порушенням прав однієї із сторін правочину через навмисне введення в оману щодо обставин, які мають істотне значення та у зв`язку із нав`язуванням придбання фінансової послуги та з застосуванням нечесної підприємницької практики з обмеженням позивача вибрати контрагента за страховим зобов'язанням, є необгрунтованими та недоведеними позивачем.

Суду не надано жодного належного доказу на підтвердження того факту, що від позивача під час укладення договору умисно укривалася інформація щодо умовдоговору страхування життя позичальника. Також це спростовується підписами позивача на обох частинах договору страхування, який свідчить про те, що позивач був ознайомлений і згодний з усіма істотними умовами договору страхування, а також своїм власноручним підписом підтверджує, що інформація, передбачена ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» була надана позивачу AT «СК «ТАС». Також підтверджено, що надана позивачу інформація забезпечує правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною першоюстатті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1. ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею215 ЦК України передбачено, що правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, передбачених ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Згідно ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку, об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, у позивачки ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору з ТОВ «ФК «ЦФР» та договору страхування життя позичальника з AT «СК «ТАС» був вибір, їй була надана вся інформація по умовам кредитування та умовам страхування.

ОСОБА_1 надала письмову згоду та погодилась з усіма істотними умовами договору страхування та не використала своє право на відмову від договору страхування протягом 14 календарних днів на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», тим самим ще раз підтвердивши свою згоду с усіма істотними умовами договору страхування.

Кредитний договір і договір страхування є різними за своєї правовою природою договорами та не пов`язані між собою, тому дострокове припинення кредитного договору не є підставою для повернення страховиком страхових платежів.

Під час укладення оспорюваних договорів сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Так, з кредитних договорів вбачається, що в них зазначені: сума кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати заборгованості, тощо. Позивач погодилась на отримання кредиту та була ознайомлена з умовами, що запропоновані банком. Сторони застережень до договору не висловлювали, підписи позивача на договорах свідчать про її згоду на укладення договорів саме на тих умовах, які в них зазначені.

Стосовно висновків суду про визнання недійсним договору страхування через застосування нечесної підприємницької практики, колегія суддів виходить з наступного

За положеннями частини першої, пункту 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Позивач не довела, що договір страхування життя, який вона просила визнати недійсним призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, а також, що умовами договору страхування завдається шкода споживачеві.

Та обставина, що за кредитним договором , під час його виконання право вимоги перейшло до банку, який входить в ту ж групу компаній, що і страховик, не доводить, що в момент укладення договору страхування, страховик застосовував нечесну підприємницьку практику.

Посилання позивача на те, що вона була змушена укладати договір страхування, з метою отримання кредиту, також є недоведеним, оскільки будучи обізнаною з обома договорами, остання мала можливість відмовитись від кредиту в даній фінансовій установі, та звернутись до іншого кредитора за отриманням споживчого кредиту.

Суду не було надано ні доводів ні доказів, які умови договору страхування чи дії страховика свідчили про нечесну підприємницьку практику.

Посилання на введення в оману позивача кредитором, який надавав кредит, щодо обов`язковості укладення договору страхування є недоведеними, та такі доводи не можуть бути підставою для визнання недійсним договору страхування, оскільки кредитор не є його стороною, а відповідно і учасником цих правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є не доведеними, суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» задовольнити.

РішенняЗгурівського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про захист прав споживача та визнання недійсним договору страхування життя ,- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді