Справа № 487/1953/19
Провадження № 4-с/487/34/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Сухаревич З.М.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої К.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/1953/19 (провадження № 4-с/487/34/19) за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Інгульського відділу ДВС м. Миколаєва Брушковської Олени Василівни,-

ВСТАНОВИВ:

13.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про накладення штрафу № 13883 від 01.03.2019, розрахунок нарахування виконавчого збору № 13887 від 04.03.2019 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2019 року вказана скарга прийнята до провадження суддею Сухаревич З.М.

Скарга обґрунтована тим, що головним держвиконавцем Інгульського ВДВС Брушковською О.В. була винесена постанова № 13883 від 01.03.2019 про накладення на нього штрафу за заборгованість зі сплати аліментів в сумі 11334,08 грн. (заборгованість 22668,16 грн. виникла станом на 01.02.2019 р.), а також розрахунок нарахування виконавчого збору від 04.03.2019 в сумі 2266,81 грн. Борг в сумі 22668,16 грн. ним був погашений 28.02.2019 року, про що він надав держвиконавцю квитанцію. При визначенні розміру штрафу, держвиконавець застосовував норму ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» з доповненнями від 03.07.2018 року, яка набула чинності лише 28.08.2018 року, і даний закон не має зворотної дії у часі та неможливо його застосовувати на відносини що існували до його прийняття.

08.08.2019 року до суду надійшов відзив держвиконавця Інгульського ВДВС Брушковської О.В., в якому вона просить відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що враховуючи, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання станом на 08.02.2019 р. позивач мав заборгованість по сплаті аліментів більше, ніж за 3 роки, відповідач правомірно наклав на нього штраф у розмірі, передбаченому ч. 14 ст. 71 Закону № 1404. Заборгованість зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а не з дня набрання чинності змін в законодавстві. Виконавчий збір також розрахований відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

В судове засідання заявник скарги не з`явився, надав заяву, в якій просив скаргу розглянути без його участі та задовольнити.

В судове засідання держвиконавцем Інгульського ВДВС Брушковською О.В. надано заяву про розгляд скарги без її участі.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали справи 2-2917/2003 р., копії матеріалів виконавчого провадження № 50513188, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа №2-2917/2003 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 07.06.2004 року, 17.03.2019 р. старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито ВП № 50513188, згідно якого з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу на її утримання, щомісячно, починаючи з 09.09.2003 р. і до зміни матеріального положення ОСОБА_2 .

Станом на 01.02.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість по аліментам в розмірі 22668,16 грн., згідно розрахунку державного виконавця від 08.02.2019 року вих. № 7477.

01.03.2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 11334,08 грн.

04.03.2019 року до Інгульського ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області надійшла заява боржника з квитанцією про сплату боргу по аліментам.

06.03.2019 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до абз. 3 ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами від 03 липня 2018 року, що набрали чинності 28 серпня 2018 року), за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

В мотивувальній частині постанови державного виконавця від 01.03.2019 року, державний виконавець зазначає, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, а тому йому нараховано штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, а саме: 11 334,08 грн.

Разом з тим, частина 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», набрала чинності 28 серпня 2018 року.

Так, згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в пункту 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Викладене зазначено Верховним Судом, зокрема у постановах від 13.12.2018 р. у справі № 810/78/16 (адміністративне провадження № К/9901/18547/18), від 22.12.2018 р. у справі № 826/364/18, від 23.11.2018 у справі № 355/818/17, від 16.10.2018 у справі № 819/982/13-а (адміністративне провадження № К/9901/6547/18), від 18.09.2018 р. у справі № 816/1053/16 (адміністративне провадження № К/9901/11963/18).

З огляду на зазначені вище обставини, притягнення боржника до відповідальності за порушення, яке передбачено абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», є неправомірним, оскільки боржник не міг передбачити настання цієї відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Отже, період заборгованості зі сплати аліментів, котрий стосується часу до набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не може бути підставою для юридичної відповідальності боржника.

Натомість державним виконавцем при розрахунку суми штрафу ОСОБА_1 , враховано розмір заборгованості, який виник до набранню законної сили відповідної норми матеріального права, яка передбачає відповідальність за наявність заборгованості зі сплати аліментів.

За такого суд вважає, що постанова головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Брушковською О.В. від 01.03.2019 року про накладення штрафу є неправомірною.

За таких обставин, оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх фактичних обставин справи, що не відповідає вимогам закону, а тому постанову державного виконавця слід скасувати.

Щодо зобов`язання державного виконавця скасувати розрахунок нарахування виконавчого збору №13887 від 04.03.2019 року, суд вважає, що в цій частині слід відмовити, оскільки боржник ОСОБА_1 не оскаржує розмір заборгованості, а відповідно до ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За такого, розрахунок нарахування виконавчого збору №13887 від 04.03.2019 року є правомірним.

Крім того, слід зазначити, що такий розрахунок не є рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця. А на підставі такого розрахунку державним виконавцем виноситься постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів, після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (ч.4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження), яка може бути оскаржена.

Натомість, постанова про стягнення виконавчого збору ОСОБА_1 не оскаржується.

На підставі викладеного, скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 260, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Інгульського відділу ДВС м. Миколаєва Брушковської Олени Василівни - задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського відділу ДВС м. Миколаєва Брушковської Олени Василівни від 01.03.2019 року ВП № 50513188 про накладення штрафу.

В задоволенні скарги в частині скасування розрахунку нарахування виконавчого збору №13887 від 04.03.2019 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 19.08.2019 року.

Суддя: З.М. Сухаревич