Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1081/18
Провадження № 2/191/349/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
08.01.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухар Д.О.
за участю секретаря Яніної О.В.
розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню,-
26.03.2018 року представник позивача звернувся до суду із позовом до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2006 року між позивачем та ПАТ КБ « Приватбанк» було укладено кредитний договір № DNS0AU00750019. На підставі умов укладеного кредитного договору відповідач надав позивачу суму кредиту у розмірі 46 250 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Через складну ситуацію в країні та значним дорожчанням національної валюти у позивача виникла заборгованість по вищевказаному кредитному договору.
06 квітня 2017 року ОСОБА_4 Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис за реєстровим №3696, щодо невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № DNS0AU00750019 від 25 квітня 2006 року та розрахунку за договором , строк з 25.04.2006 року по 05.04.2017 рік грошових коштів у сумі 211 397 (двісті одинадцять тисяч триста девяносто сім) гривень 12 копійок .
З цього приводу за заявою стягувана - ПАТ КБ «Приватбанк», Синельниківським МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 17.08.2017 року було відкрито виконавче провадження № 54362242.
Відповідно до Постанови Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з позивача проводиться стягнення боргу з пенсійних виплат. Про вчинення виконавчого напису нотаріуса на підставі кредитного договору позивач дізнався у день отримання відповідних пенсійних виплат.
Вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушенням діючого законодавства тому є таким, що не підлягає виконанню у звязку з наступним.
Підстави та порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису регулюється ст.ст. 87-89 Закону України « Про нотаріат», ст. 20 Закону України « Про заставу», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 р. № 1172, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5.
Відповідно до ст. 88 Закону України « Про нотаріат» № 3425-ХП віл 02.09.1993 р. нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.
Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством Юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчих написів подаються : а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання
Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.
Але наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою у зв'язку з виникненням такої заборгованості у позивача перед відповідачем через дію положень кредитного договору, які є спірними щодо встановлення погашення кредиту та відсотків. Позивач не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса, і тому така сума не має ознак безспірності.
Також, Відповідач звертався до Синельниківського міськрайонного суду 22.12.2014 року, справа № 191/4886/14-ц з позовною заявою про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором в задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Не погодившись з рішенням першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Дніпропетровської області. 12 травня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу відхилив.
Позивач вважає, що відповідачем були порушенні норми ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (обовязок стягувача щодо надання 30-ти днів на добровільне виконання вимоги) та норми п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (відсутність попередження про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати Відповідач (обтяжував).
У даному випадку відсутня безспірність заборгованості між сторонами, та є спір з приводу розміру цієї заборгованості.
Позивач вважає, що належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості Позичальника, є саме первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», але такі первинні документи відсутні.
Виходячи з вищенаведеним виконавчий напис має бути визнаний такими, що не піддягає виконанню, адже такий, що порушує законні права та інтереси Позивача.
залишку заборгованість за відсотками у розмірі 52 633 грн.25 коп. ; комісії у розмірі 2035 грн.; пені у розмірі 143 675 грн.15 коп.; штрафів 9923 грн. 67 коп.; стягнення за період з 25 квітня 2006 року по 05 квітня 2017 року, витрати повязані із вчиненням виконавчого напису 3000 грн. таким що не підлягає виконанню.
Представник позивача ОСОБА_2 до початку відкритого судового засідання надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у відкрите судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча був належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.Відповідно до ст. 187 виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Третя особа у відкрите судове засідання не зявилася попередньо надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. .
Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки представника позивача, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст.247ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Суд встановив, 06 квітня 2017 року ОСОБА_4 Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис за реєстровим №3696, щодо невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № DNS0AU00750019 від 25 квітня 2006 року та розрахунку за договором , строк з 25.04.2006 року по 05.04.2017 рік грошових коштів у сумі 211 397 (двісті одинадцять тисяч триста девяносто сім) гривень 12 копійок , яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у розмірі 130 грн.05 коп.; залишку заборгованість за відсотками у розмірі 52 633 грн.25 коп.; комісії у розмірі 2035 грн.; пені у розмірі 143 675 грн.15 коп.; штрафів 9923 грн. 67 коп.; витрат повязаних із вчиненням виконавчого напису 3 000 грн. ( а.с.7).
На підставі вказаного виконавчого напису 17.08.2017 року Синельниківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження (а.с.13).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року залишено без змін ( а.с.10).
За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172» (пункт 3 глави 16 Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України).
Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.
Як вбачається із копії виконавчого напису від 26 квітня 2017 року строк, за яким провадиться стягнення - період з 25 квітня 2006 року по 05 квітня 2017 року.
Слід зазначити, приватним нотаріусом не було враховано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», в якій зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Строк, за який провадиться стягнення в оскарженому виконавчому написі нотаріуса визначено більше ніж за 10 (десять) років, тобто більше трьох років з дня виникнення права вимоги у банка.
Крім того, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Установлено, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені, який заявником нарахований поза межами річного строку спеціальної позовної давності (з 25 квітня 2006 року по 05 квітня 2017 року).
В даному випадку нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.
Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.
Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.
ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано нотаріусу доказів отримання позичальником ОСОБА_1 письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором, а лише надано копії таких вимог. Таким чином, у нотаріуса не було підстав для висновку про погодження (не заперечення) боржником розміру нарахованої банком заборгованості.
Суд зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Суд вказує на те, що в поєднанні з вимогою пункту 1 статті 6 Конвенції обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обовязок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Виходячи з викладеного, встановивши, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною, приймаючи до уваги, що нотаріус, при вчиненні виконавчого напису не мав повного обсягу документів, зокрема, доказів підтвердження отримання боржником вимоги про погашення заборгованості, умов та тарифів за кредитним договором, не перевірив відсутність спору між кредитором та позичальником щодо розміру заборгованості та вчинив виконавчий напис поза межами встановленого законодавством строку для вчинення відповідних дій, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису, вчиненого 26 квітня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 211 397 грн.12 коп., зареєстрованого в реєстрі за номером № 3696, таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також інші судові витрати, повязані з розглядом справи, тому на користь ОСОБА_1 з відповідача необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позову в розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527 ,530, 610, 623, 1054 ЦК України, ст. ст.10,12,13,141,263,265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_7