ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 643/13391/17

провадження № 22-ц/818/4883/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 липня 2019 року, ухвалене суддею Харченко А.М., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 31 жовтня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було укладено 18.09.1982 року, про що складено відповідний актовий запис № 304. В лютому 1990 року сім`я, яка на той час складалася із чоловіка та дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 стала членами житлово-будівельного кооперативу «Дует», основним квартиронаймачем була ОСОБА_2 . Ставши членами кооперативу отримали в користування квартиру АДРЕСА_1 . Даний об`єкт нерухомості є чотирикімнатна квартира, житловою площею 54,28 кв.м, загальна площа 81,2 кв.м. 1992 року за спільні кошти повністю виплатили пай за вказану квартиру в розмірі 19366 рублів. В результаті чого отримали право власності на вказану квартиру, яке зареєстроване Харківським міським бюро технічно інвентаризації, про що в реєстрову книгу внесено відповідний запис за реєстровим номером 58502 від 18.11.1992 року. У зв`язку з розірванням шлюбу вказана квартира повинна бути розділена між колишнім подружжям в рівних частинах по 1/2 (а.с.26-28).

У зв`язку із чим просить здійснити розподіл житлової квартири, яка є спільним майном подружжя, АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23 липня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Здійснено розподіл житлової квартири, яка є спільним майном подружжя, АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не вирішив спір,який виник між сторонами, адже функція суду полягає в розподілі спільного майна подружжя та його виділу в натурі, а не визначення ідеальних часток у спільному майні кожного із подружжя. Судом не було з`ясовано думки сторін у справі щодо отримання компенсації вартості частки власності на квартиру.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За змістом п. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 1982 р. в Трефіловській сільській раді Ракитянського району Бєлгородської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають (а.с. 50, 54, 68).

Шлюб між сторонами розірваний 31 жовтня 2014, про що Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 304 (а.с.4).

Згідно з довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.02.2015 р., чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м, зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі довідки ЖБК «Дует» від 17.11.1992 р. (а.с. 53).

Згідно з довідкою ОКОЖБК «Рекорд» № 361 від 06.07.2018 р., ОСОБА_4 був першим власником квартири АДРЕСА_1 та був зареєстрований з 09.12.1988 р. по 26.01.1990 р. Перший пайовий внесок внесений ОСОБА_4 в сумі 6000,00 руб. в 1987 році. За час реєстрації та проживання ним були виплачені внески в сумі 779,53 руб. Всього виплачена сума у виді пайових внесків 6779,53 руб. Згідно з заявою 18 січня 1990 року ОСОБА_4 перевів особовий рахунок та пай на зазначену квартиру на дочку ОСОБА_2 (а.с. 49).

Відповідно до виписки з протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі Московської районної Ради народних депутатів № 5 від 02.02.90, затвердженого рішенням виконкому № 42/1 від 27.02.90, копія якого знаходиться в матеріалах справи, прийнято рішення про прийняття в члени ЖБК, відкриття особового рахунку та переводі пая на 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , на сім`ю 3 особи: ОСОБА_2 - член ЖБК, ОСОБА_1 - чоловік, ОСОБА_3 - син (а.с.51).

Згідно з копією довідки житлово-будівельного кооперативу «Дует» від 17 листопада 1992 року, квартира виплачена повністю в сумі 19366 руб. 00 коп. в 1992 році (а.с.52).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 в цілому є спільною сумісною власністю подружжя.

Судова колегія не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Розділ VII «Прикінцеві положення» СК України передбачає, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 31.01.2004 року.

Отже, у зв`язку з тим, що квартира була придбана до 2004 року, а закон не має зворотної дії та не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання чинності СК України 01.01.2004 року, то при вирішенні спору слід керуватися КпШС України.

Умовами ст.22 КпШС України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. (аналогічні положення містить ст. 60 СК України)

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За правилами ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, частки якого між подружжям визнаються рівними.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 86 ЦК Української РСР, 1963 року, відносини власності регулюються Законом України «Про власність» ним Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст.15 ЗУ «Про власність», (1991 р. та був чинним до 20.06.07р.), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 384 Цивільного кодексу України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Як роз`яснено в п.п. б п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

За вимог ст. 16 ЗУ «Про власність», майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

З матеріалів справ вбачається, та не заперечується сторонам у справі, що ОСОБА_4 був першим власником квартири АДРЕСА_1 та за час реєстрації та проживання ним була виплачена сума у виді пайових внесків 6779,53 руб. Згідно з заявою 18 січня 1990 року ОСОБА_4 перевів особовий рахунок та пай на зазначену квартиру на дочку ОСОБА_2 .

Так, в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 13/40 часток (65/200), а решту 27/40 - залишити у власності ОСОБА_2 .

Отже, матеріалами справи підтверджено, що за рахунок спільних сумісних коштів подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сплатили в період шлюбу пайових внесків на суму 12586, 47 руб., що складає 65/100 від усієї вартості квартири, тому лише ця частка є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає розподілу.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права - зміні.

Є необґрунтованими доводи ОСОБА_2 про те, що майно не було поділено в натурі та не була визначена компенсація частки у праві власності одному із подружжя, оскільки прийнятих варіантів для поділу майна в натурі суду не надано, вимог про припинення права власності в порядку ст.. 365 ЦК України сторони не заявляли.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 липня 2019 року - змінити.

В порядку поділу спірного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 13/40 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82, 8 кв.м., житловою площею 50, 2 кв.м.

У власності ОСОБА_2 залишити 27/40 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82, 8 кв.м., житловою площею 50, 2 кв.м.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

С.С. Кругова