Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 487/7892/15-ц

провадження № 61-7076св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2016 року в складі судді Павлової Ж. П. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Довжук Т. С., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання договору іпотеки припиненим, скасування заборони відчуження майна.

Позовна заява мотивована тим, що 13 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в розмірі 61 000,00 дол. США. Цього ж дня між сторонами укладено кредитний договір № 0 у формі кредитної лінії, що надається траншами, з лімітом 1 577,58 грн на страхові платежі.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1

04 вересня 2008 року вона отримала вимогу АКІБ «УкрСиббанк» про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів та комісії.

У зв'язку з тим що вона і ОСОБА_4 не виконали вимоги банку, банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2010 року позов задоволено, стягнуто солідарно з неї та з ОСОБА_4 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 303 827,00 грн, по 850,00 грн судового збору з кожного та по 15,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

Під час виконання рішення суду, а саме 01 липня 2015 року вона здійснила на користь Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції платіж на загальну суму 371 740,39 грн, до якої також входить і сума заборгованості перед АКІБ «УкрСиббанк» у розмірі 335 361,20 грн, що підтверджено платіжним дорученням та постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з довідкою від 05 жовтня 2015 року № 23, виданою відділенням АТ «УкрСиббанк» № 267, заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 станом на 05 жовтня 2015 року погашена повністю.

Посилаючись на викладене та статті 598, 599 ЦК України, статтю 17 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_3 просила визнати припиненою з 01 липня 2015 року іпотеку квартири АДРЕСА_1, визнати припиненим договір іпотеки, укладений між нею та АКІБ «УкрСиббанк», та скасувати заборону відчуження нерухомого майна.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року замінено первісного відповідача - ПАТ «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2016 року з урахуванням ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2016 року про виправлення описки позов задоволено частково.

Визнано припиненим договір іпотеки від 13 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк».

Зобов'язано ТОВ «Кей-Колект» здійснити дії у строк та в порядку, передбаченому чинним законодавством на момент їх учинення, щодо скасування заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, накладеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновим К. Є. при посвідченні договору іпотеки від 13 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», та виключення відповідних даних про заборону відчуження зазначеної квартири з реєстру іпотек та з реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що забезпечені іпотекою зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту виконані, отже, зобов'язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припинені.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Кей-Колект», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, справу передати до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносини між сторонами договору; довідка відділення АТ «УкрСиббанк» № 267 від 05 жовтня 2015 року про відсутність кредитної заборгованості є неналежним доказом, оскільки банк не є стороною кредитних зобов'язальних правовідносин.

У березні 2017 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, ухвалені в справі судові рішення залишити без змін.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 13 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в розмірі 61 000,00 дол. США з процентною ставкою 11,6 % річних та терміном повернення до 13 вересня 2017 року.

Того ж дня між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої становить 1 577,58 грн, строком до 13 вересня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами 13 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 Договір від 13 вересня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновим К. Є. за реєстровим номером 2340 та на це майно накладено заборону, зареєстровану в реєстрі за № 937.

Унаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 грошових зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, у зв'язку з чим АКІБ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 0.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 303 827,00 грн, яка складалась із заборгованості за кредитом - 299 806,85 грн, відсотків за користування кредитом - 2 966,30 грн та пені - 1 053,85 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 2 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки.

ТОВ «Кей-Колект» не надало суду додаток 1, яким би підтверджувалось право вимоги за договором іпотеки, іпотекодавцем якого є ОСОБА_6, та не надало повний текст договору факторингу.

Згідно з постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 29 січня 2013 року відкрито виконавче провадження № 36226837 з виконання виконавчого листа № 2-9288/2010, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 12 лютого 2012 року з примусового виконання заочного рішення суду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2013 року задоволено заяву ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони виконавчого провадження. Постановлено замінити сторону виконавчого провадження, відкритого постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 29 січня 2013 року на підставі виконавчого листа про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 303 827,00 грн, а саме: стягувача АКІБ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект».

З квитанції про платіж на користь Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відомо, що 01 липня 2015 року ОСОБА_3 сплатила 371 240,39 грн, з яких: борг Ощадбанку - 13 924,49 грн; УкрСиббанку - 335 361,20 грн; банку «Хрещатик» - 15 709,58 грн; облтеплоенерго - 6 245,12 грн.

Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 04 вересня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі фактичного виконання рішення суду.

Згідно з довідкою відділення АТ «УкрСиббанк» № 267 від 05 жовтня 2015 року заборгованості у ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 станом на 05 жовтня 2015 року немає, кредитна заборгованість повністю погашена.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив факт отримання 335 361,20 грн заборгованості за кредитним договором та пояснив, що з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яка на його думку існує на цей час, не звертався.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Основне зобов'язання - це зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (стаття 1 Закону).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону, статті 593 ЦК України іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику в повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_3, оскільки заборгованість за кредитними договорами є виплаченою, тому виконане основне зобов'язання, що призвело до припинення договору іпотеки як похідного зобов'язання відповідно до статей 3, 17 Закону, статті 593 ЦК України.

Крім того, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року замінено відповідача ПАТ «УкрСиббанк» на належного відповідача - ТОВ «Кей-Колект».

ТОВ «Кей-Колект» в касаційній скарзі зазначає, що після перерахунку залишилась непогашеною заборгованість у розмірі 70 851,75 дол. США, оскільки рішення суду ухвалено 02 грудня 2010 року, а виконано 01 липня 2015 року. Отже, кредитор має право на нарахування пені за прострочення сплати кредиту та сплату процентів до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Такі доводи є безпідставними та не узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

АКІБ «УкрСиббанк» скористався своїм правом шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, за результатом якого Заводським районним судом м. Миколаєва 02 грудня 2010 року ухвалено заочне рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 303 827,00 грн.

Посилання в касаційній скарзі на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносини сторін договору, тому наявна заборгованість за кредитними договорами, є необґрунтованим і спростовуються вищезазначеним.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року зупинено виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі, слід поновити виконання (дію) цього рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик