ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року

м.Суми

Справа №591/4311/18

Номер провадження 22-ц/816/141/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собина О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2018 року в складі судді Котенко О.А., ухвалене у м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що від шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 вона має неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 січня 2005 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 190 грн. щомісячно на утримання дитини. Донька потребує значно більших матеріальних коштів на її утримання, вона не має змоги повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини в одязі, придбанні необхідних продуктів харчування. Її дохід не може забезпечити достатній рівень для утримання дитини, оскільки прожитковий мінімум на дитину змінився, зросли в кілька разів ціни на одяг, продукти харчування.

Представник позивача просила змінити розмір аліментів на утримання дитини і стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Змінено розмір аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти стягнуто з дня набрання рішенням суду законної сили на користь матері ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на неповне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн.

При цьому зазначає, що відповідач ніде не працює, оскільки страждає психіатричним захворюванням та має третю групу інвалідності, його доходом є пенсія по інвалідності в розмірі 1452 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_6, спростовуючи доводи скарги, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі, який був розірваний за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, наявного в матеріалах справи (а.с. 11). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 14.03-08/10295 від 26 червня 2018 року дитина ОСОБА_5 проживає з позивачем ОСОБА_1 (а.с. 8).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 січня 2005 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі 190 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття, починаючи стягнення аліментів з 10 січня 2006 року та виплачувати їх матері дитини - ОСОБА_1.

Також місцевим судом встановлено, що сторонами визнана та обставина, що в 2017-2018 роках відповідач сплачував на утримання дитини аліменти в розмірі 400-500 грн. щомісячно.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 мотивоване тим, що розмір аліментів, який визначений рішенням суду від 23 січня 2005 року в розмірі 190 грн., не забезпечує достатній матеріальний рівень дитини, яка перебуває в підлітковому віці і витрати для забезпечення необхідного харчування, потреб в одязі, взутті, в навчанні, в проведенні дозвілля, а тому є підстави для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», з 01 липня 2018 року по 30 листопада 2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становив 1944 гривні, а з 01 грудня 2018 року становить 2027 гривень, тобто відповідач сплачує аліменти на неповнолітню дитину в розмірі, меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

Відтак, стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 до суду першої інстанції надано докази, які підтверджують його стан здоров'я, перебування на третій групі інвалідності, розмір його пенсії, яка становить 1452 грн. (а.с. 40-51).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ніде не працює, оскільки страждає психіатричним захворюванням та має третю групу інвалідності, а його доходом є лише пенсія по інвалідності в розмірі 1452 грн., не є передбаченою законом підставою для сплати аліментів у меншому розмірі, ніж передбачено законом, на утримання неповнолітньої дитини, оскільки за висновком МСЕК від 04 січня 2018 року ОСОБА_2 може працювати прибиральником, підсобним робітником (а.с. 49), що б дало змогу, окрім отримання ним пенсії, мати також додатковий дохід та повноцінно виконувати свої обов'язки, зокрема, брати участь в утриманні неповнолітньої доньки ОСОБА_5.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справ № 355/511/17, де Верховним Судом зазначено, що той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов'язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої дитини та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визначення аліментів рішенням суду у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина