ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1080/19 Номер провадження 22-ц/814/2244/19Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року про забезпечення позову у справі № 541/1080/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Райагропостач» про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Руслан Вікторович,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , ПП «Райагропостач» про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В.

24 травня 2019 року зазначену позовну заяву залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року позивач усунув зазначені недоліки та 06 червня 2019 року звернувся з відповідною заявою до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

10 червня 2019 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області відкрив провадження по справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПП «Райагропостач» про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В.

20 червня 2019 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій позивач повідомив, що в квітні 2019 року йому стало відомо про те, що 06 березня 2018 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазиничем Р.В. посвідчено договір купівлі продажу 21/100 частки комплексу будівель по АДРЕСА_1 Полтавської АДРЕСА_2 між ПП «Райагропостач» та ОСОБА_1 Позивач, будучи власником 1/100 частини даного комплексу, відтак, маючи переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності, що передбачено ст. 362 ЦК України, не був належним чином повідомлений про намір відповідача здійснити відчуження належних 21/100 частки майнового комплексу підприємства, в зв`язку з чим був позбавлений можливості реалізувати таке переважне право. Прохав суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 21/100 часток комплексу будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1

21 червня 2019 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі № 541/1080/19, задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на 21/100 часток комплексу будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 321, виданий 06 березня 2018 року, видавник Пазинич Р.В., Миргородський нотаріальний округ, Полтавська обл.

З вказаною ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області не погодився відповідач ОСОБА_3 , оскарживши її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та не повне з`ясування обставин справи, прохав суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

Крім того, у клопотанні про долучення відзиву на позовну заяву з доданими матеріалами представник відповідача просить постановити окрему хвалу та довести до відома збрів суддів про порушення допущені при оформленні та передачі справи № 541/1080/19 у зв`язку із оскарженням ухвали про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПП «Райагропостач» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Вважає, що суд безпідставно наклав арешт на майно.

Відзив від ОСОБА_2 чи його представника на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь суддідоповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач, як власник 21/100 частки комплексу будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має можливість відчуження зазначеного майна до вирішення позову, що в свою чергу може вплинути на порядок поновлення прав позивача і можливість виконання рішення суду та враховано, що накладення арешту на нерухоме майно не перешкоджає власнику в його праві користуватися та володіти ним на власний розсуд.

При цьому, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі № 541/1080/19, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відчуження відповідачем своїх майнових прав на спірне майно фактично знівелює право вимоги, з яким позивач звернувся до відповідача, що не відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема в частині ефективного захисту порушених прав.

Колегія суддів погоджується з вказаними вище висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» викладена правова позиція, відповідно до якої, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відтак, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу посилаючись на те, що, відповідачами порушене переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності, що передбачено ст. 362 ЦК України. Необхідність забезпечення позову позивач обґрунтував тим, що у разі відчуження спірного майна, а саме 21/100 частки комплексу будівель по АДРЕСА_1 відновлення його порушених прав і законних інтересів стане неможливим або значно ускладненим.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову суд першої інстанції вірно звернув увагу на той факт, що незабезпечення позову може викликати невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки майно, що є предметом позову може бути відчужене відповідачем та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Безпідставними є посилання апелянта на порушення Миргородським міськрайонним судом Полтавської області права відповідача ОСОБА_1 на доступ до суду при розгляді заяви про забезпечення позову від 20 червня 2019 року.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Зважаючи на наведене, колегія суддів звертає увагу, що незважаючи на стадію розгляду справи, суд зобов`язаний розглянути заяву про забезпечення позову протягом двох днів з дня її надходження. Питання виклику сторін для участі у її розгляді вирішується на розсуд суду та не є обов`язковим.

Отже, судом першої інстанції дотримано принцип гласності судового процесу та приписи норм чинного законодавства при розгляді заяви про забезпечення позову.

Посилання апелянта на той факт, що застосування заходів забезпечення позову являється втручанням чи порушенням його конституційного права на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном не відповідає дійсності з огляду на наступне.

За своєю правовою природою арешт майна це тимчасове накладання заборони на право розпоряджатися майном, з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Тобто, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не обмежує право відповідача ОСОБА_1 щодо можливості користування чи володіння спірним майном. Метою забезпечення позову (накладення арешту) є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення.

Крім того, слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, вона відповідає вимогам ч. 1 ст.151 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 5 7, 9 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

В апеляційній скарзі мається посилання на відсутність пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення позову.

Проте, дана обставина не впливає на законність ухвали суду першої інстанції з огляду на те, що ч. 1 ст. 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретної пропозиції щодо зустрічного забезпечення, не є порушенням наведених норм законодавства та не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції як незаконної.

Колегія суддів також звертає увагу, на той факт, що згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, він не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про застосування зустрічного забезпечення до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, вірно застосував норми процесуального, що регулюють порядок та підстави забезпечення позову та ухвалив судове рішення, яке відповідає закону.

Відносно клопотання щодо винесення окремої ухвали, щодо порушень допущених судом першої інстанції при направленні справи до суду апеляційної інстанції, зокрема: направлення оригіналу справи, не долучення відзиву на позов, неналежне оформлення справи, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно ч. 10 ст. 262 ЦПК України, суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Тобто, постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду і, на думку колегії, при цьому повинно бути враховано характер і ступінь допущених порушень.

Матеріали справи свідчать, що підстави для винесення окремою ухвали відсутні, оскільки дані порушення не порушили права сторін при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, а клопотання про залучення копії відзиву з додатками було задоволено судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текс постанови виготовлено 27 серпня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська