КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 372/551/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9416/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Тиханський О.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

3 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Макаровій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Муравляніка Олександра Сергійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те , що з грудня 2002 року по 15 січня 2019 року працював у ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат» на посаді водія та був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку з запланованим скороченням штату.

Вважає, що таке звільнення відбулось незаконно та з порушенням визначеного порядку, в наказі про заплановане скорочення штату не зазначено посаду позивача та структурний підрозділ, в трудовій книжці невірно зроблений запис про звільнення без зазначення посади, у відповідача не відбулось змін в організації виробництва і праці, а від так таке скорочення є незаконним та прийнято без належного обґрунтування, перед звільненням не отримано згоду первинної профспілкової організації, при звільненні не враховано переважне право на залишення на роботі, а саме не зроблений порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації всіх працівників, які займали відповідну посаду, наявність у позивача на утриманні двох малолітніх дітей, його безперервний стаж роботи та те, що він отримав на підприємстві трудове каліцтво.

У зв`язку із викладеним, просив суд поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду, яку він отримав в зв`язку з незаконним звільненням, у розмірі 3000 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» № 4 від 15 січня 2019 року про звільнення ОСОБА_3 в зв`язку із запланованим скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді водія автотранспортних засобів відділу транспортно-складської логістики Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» з 15 січня 2019 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13033,50 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 від 1 вересня 1999 виданої на ім`я ОСОБА_3 , останній 4 листопада 2002 прийнятий учнем водія автонавантажувача ЗАТ «Трипільський пакувальний комбінат», 18 грудня 2002 року переведений водієм навантажувача автомобільного 3-го розряду, 10 червня 2003 року присвоєно 4-й розряд водія навантажувача, 3 листопада 2003 року переведений водієм-експедитором, 28 вересня 2004 року переведений водієм автотранспортних засобів на автомобіль «Газель», 9 листопада 2010 підприємство реорганізовано у ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат», 15 січня 2019 звільнений в зв`язку з запланованим скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України, наказ №4 від 15 січня 2019 року.

Наказом №273 ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат» від 12 листопада 2011 року, з 16 січня 2019 року виключено з штатного розпису підприємства 2 штатні одиниці водія автотранспортного засобу. Покладено обов`язок одержати від відповідних працівників письмові підтвердження про заплановане скорочення, надати довідку про наявність вакантних посад, та у випадку відмови від переведення, звільнити з 14 листопада 2018 року.

З наказом ОСОБА_3 ознайомлений 14 листопада 2018 року.

14 листопада 2018 року ОСОБА_3 письмово попереджено про скорочення штату та запропоновано вакантні посади.

15 січня 2019 року ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат» видано наказ №4 про звільнення ОСОБА_3 з посади водія автотранспортних засобів на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ (скорочення штату).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_3 отримав в листопаді 2018 року заробітну плату у розмірі 7720,96 грн., у грудні 2018 року - 7667,13.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22 грудня 2010 року у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 15 грудня 2015 року у ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_7

Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку від 19 листопада 2015 року встановлено, що нещасний випадок з водієм автомобіля ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат» ОСОБА_3 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

12 листопада 2015 року складено акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 12 листопада 2015 року відносно ОСОБА_3

Відповідно до штатного розпису ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат» на ІІ півріччя 2018 року встановлено кількість водіїв автотранспортних засобів у кількості 4 осіб.

Згідно наказу №20 від 15 січня 2019 року ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат», виведено з 16 січня 2019 року із штатного розпису водіїв автотранспортних засобі у кількості 2 одиниці.

Відповідно до штатного розпису ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат» на І півріччя 2019 року встановлено кількість водіїв автотранспортних засобів у кількості 2 осіб.

Згідно картки працівника, який підлягає медичному огляду № 15 від 26 вересня 2018 року встановлено, що ОСОБА_3 придатний для роботи за професією водія.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У разі звільнення працівника за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, роботодавець повинен враховувати кваліфікацію і продуктивністю праці працівників посади яких підлягають до скорочення. А при рівності даних умов, враховувати інші дані, які визначені ч.2 ст.42 КЗпПУ.

При вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. При такій перевірці можуть досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано порядок звільнення позивача із займаної посади.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що позивачем не доведено, що у нього є переваги на залишення на роботі з огляду на наступне.

Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

В матеріалах справи відсутні докази того, що кваліфікація і продуктивність праці позивача є меншою в порівнянні з іншими особами, які займали аналогічні посади, так як його безперервний трудовий стаж є тривалішим, а також враховуючи, що на утриманні позивача перебуває двоє малолітніх дітей і він є єдиною особою в родині з самостійним заробітком, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що роботодавцем не було перевірено переважного права ОСОБА_3 на залишення на роботі при проведенні скорочення посади.

Крім того, відомостей щодо того, що протягом таких тривалих трудових відносин відповідач був незадоволений кваліфікацією і продуктивністю праці позивача, в зв`язку з чим до останнього застосувалися будь-які заходи стягнення, матеріали справи не містять.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом не з`ясовано факт завдання моральної шкоди з огляду на наступне.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів дійшла висновку, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Муравляніка Олександра Сергійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 4 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді