ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5161/19 Справа № 186/1503/16 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Красвітна Т.П., Свистунова О.В.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, посилаючись на те, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, міським судом було видано виконавчий лист №2-72 і 30 березня 2010 року відділ державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції виготовив постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18323027, про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми боргу в розмірі 15 375,00 гривень.

Згідно довідки державної виконавчої служби міста Першотравенська кошти в сумі 752,24 гривень були стягнуті у листопаді 2013 року з боржника ОСОБА_2 , перераховані на його користь, в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , повернення боргу, який повинен був повернутий ОСОБА_2 в грудні 2007 року. Залишок боргу (прострочена сума) станом на 01 грудня 2013 року становить 6905,39 гривень.

У зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається в сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми (10%).

В договорі позики від 20 жовтня 2007 року в п.1 та п.2 визначено строк, а саме: «Позичальник зобов`язується повернути суму позики в установлений договором строк до 20 грудня 2007 року».

Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року, справа №186/754/16-ц, індекс інфляції за: грудень 2007 року червень 2013 року становить 69.06 (169,06%).

Інфляція в вересні 2013 року склала 100,4%, в жовтні 2013 року 100,2%, а тому індекс інфляції за грудень 2007 року жовтень 2013 року становить: (1.6906 х 1.004 х 1.002 х 100 100) : 100 = 0.7008

752,24 х 0.7008 = 527,17 грн.

Відповідно до п.6 договору позики від 20 жовтня 2007 року «У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять процентів від простроченої суми».

Залишок боргу станом на 01 грудня 2013 року складає 6905,39 гривень 10% = 690,54 гривень.

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 10% від простроченої суми становить: 527,17 грн. + 690,54 грн. = 1217,71 гривень.

Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики, інфляційну суму за весь час прострочення повернення позики (грудень 2007 року листопад 2013 року) в розмірі 527,17 грн. та десять процентів простроченої суми в розмірі 690,54 грн., а всього 1217,71 грн. (а.с.1).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по відсотках від простроченої суми 690 грн. 54 коп. та інфляційне збільшення у сумі 424 грн. 26 коп.(за період з січня 2008 по листопад 2013), а всього 1114 грн.80 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.35-37).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на необґрунтованість рішення суду та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.41).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми відмовлено (а.с.73-75)

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.121-124).

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати в частині стягнення інфляційних втрат, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволення позову в цій частині.

Судом 1 інстанції встановлено, що 20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено 20 грудня 2007 року.

За умовами п.6 вказаного договору в випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобов`язався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати 375 гривень.

Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів.

У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції посилаючись на ст.ст. 525,526,599,611 ЦК України виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності, тобто не звільняє ОСОБА_2 від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання компенсації за ч.2 ст. 625 ЦК України.

Із висновками суду 1 інстанції про стягнення з ОСОБА_2 10 % від простроченої суми, колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені вірно та з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми (без зазначення періоду).

Зокрема судовими рішеннями у справах№ 186/999/14-ц, № 186/922/14-ц,№ 186/644/14-ц, № 186/162/14-ц,186/644/14-ц, №186/1211/15-ц, №186/944/15-й, 186/417/15-ц встановлено, що укладаючи 20 жовтня 2007 року договір позики сторони погодили стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання та встановлений інший розмір процентів, ніж передбачений частиною 2 ст. 625 ЦК України, а саме 10% замість 3%.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України (в редакції 2004 р. ) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної вили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть учать ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно довідки ВДВС Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області № 4842 від 28.08.2015, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у листопаді 2013 року було перераховано кошти в розмірі 752,24 грн. А залишок боргу станом на 01 грудня 2013 року складає 6905,39 грн.(а.с.11). Тобто, від 6905,39 грн. - 10 % = 690,54 грн.

Таким чином, враховуючи те, що грошові кошти за договором позики від 20 жовтня 2007 року ОСОБА_2 у повному обсязі ОСОБА_1 не повернув, а повертає частинами, ОСОБА_1 має право на стягнення 10 % (які визначені у договорі без зазначення періода) від простроченої позики.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційного збільшення, то вони задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з позовом про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, зокрема, рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року (справа № 186/1337/16-ц) з врахуванням рекомендацій ВСУ (лист ВСУ від 03.04.1997 року №62-97 р. Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по відсотках від простроченої суми 765 грн.76 коп. та інфляційне збільшення 422 гривні 01 коп.(за період з січня 2008 року по листопад 2013 року).

Вищезазначене рішення залишено без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року, яке набрало чинності.

Згідно ч.4 ст 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просить стягнути з ОСОБА_2 10 % від простроченої суми у розмірі 690 грн. 54 коп. та індекс інфляції за період з грудня 2007 року по листопад 2013 року у розмірі 527 грн.17 коп.(а.с. 1), які судом було задоволено частково і стягнуто індекс інфляції за період з січня 2008 по листопад 2013 року в сумі 424 грн. 26 коп..

Зважаючи на те, по справі № 186/1337/16-ц вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_2 , в тому числі й індексу інфляції за період з грудня 2007 року по листопад 2013 року, і рішенням суду вказані позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення інфляційного збільшення та 10 % від простроченої суми задоволені частково та стягнуто з відповідача інфляційне збільшення (за період з січня 2008 року по жовтень 2013 року), а тому повторне стягнення з ОСОБА_2 інфляційного збільшення за цей же період є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки це питання вже було вирішене по вищевказаній справі.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду 1-ї інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення інфляційних втрат з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди щодо наявності підстав для відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань та особистого тлумачення норм права та обставин справи, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року - скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) за період січень 2008 року - листопад 2013 року, відмовивши в цій частині в їх задоволенні.

В іншій частині рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року - залишити без змін.

Компенсувати за рахунок ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги у сумі 668,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: