справа № 759/2550/18 головуючий у суді І інстанції - Миколаєць І.Ю.
провадження № 22-ц-/824/1433/19 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю - Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1, вселивши його у вказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року ОСОБА_4 є власником Ѕ частини квартири за вказаною адресою, яку він придбав у ОСОБА_6 Раніше квартира належала двом співвласникам відповідачу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частках, по Ѕ частині квартири кожному. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року визначено порядок користування зазначеною квартирою. При цьому ОСОБА_6 було виділено в користування кімнату площею 19,1 кв. м., а ОСОБА_3 були виділені кімнати площею 17,7 кв.м. та 14,6 кв.м. Протягом січня-лютого 2018 року позивач особисто та через свого представника неодноразово звертався до відповідачів проханням не перешкоджати йому в користуванні власністю та намагався вселитися у належну йому частину квартири. Однак, замки вхідних дверей квартири змінені, і ключі, передані продавцем ОСОБА_6 не підходять. Відповідачі не бажають добровільно не чинити перешкод у користуванні власністю, висловлюють на адресу позивача погрози. ОСОБА_4 зазначає, що він оплачує комунальні послуги і при цьому не має можливості користуватися своє частиною квартири. Позивач зареєстрований в спірній квартирі і придбав її для особистого проживання.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що до позивача перейшло право лише на частину квартири, однак він заявляє вимогу про вселення його до всієї квартири. Встановлений рішенням суду порядок користування спірною квартирою, що є спільною частковою власністю, є обов'язковим для нового співвласника (позивача) при здійсненні ним правомочності користування спільним майном. ОСОБА_4, скуповує у місті Києві частки квартир, видає доручення особам, які поселяють до квартир сторонніх людей, які створюють нестерпні умови для проживання співвласникам та примушують такими діями продати свою частку за безцінь. У зв'язку з цим, порушено кримінальне провадження за фактом шахрайського заволодіння частиною спірної квартири та ухвалою слідчого судді накладено арешт шляхом заборони її відчуження, використання та розпорядження на час досудового розслідування. Відповідач подав до суду позов про переведення прав покупця, оскільки він не знав про продаж частки квартири його батьком, його ніхто не повідомляв, свого підпису про отримання будь-яких повідомлень ніколи не ставив. Батько проживає на території АРК і ніколи не пропонував відповідачу викупити його частку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує на те, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу навмисно, неправомірно перешкоджає позивачу у вселенні в квартиру та в користуванні власністю. Відповідач заперечує право позивача на проживання у квартирі. Твердження ОСОБА_3 щодо шахрайського заволодіння частиною квартири спростовуються його особистою, нотаріально посвідченою заявою, де він повідомляє про добровільність дій з приводу продажу квартири. У відзиві на позовну заяву відповідач наголошував зовсім на інших аргументах. Ухвала про накладення арешту, про яку зазначає відповідач, позбавляє права позивача навіть на користування своєю часткою квартири, про що неодноразово наголошував ОСОБА_3, перешкоджаючи доступу до квартири.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О., ОСОБА_4 на праві власності належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 (а.с.24-25).

27 грудня 2017 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на частину зазначеної квартири в державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.26).

ОСОБА_4 зареєстрований в Ѕ частині квартири за вищевказаною адресою (а.с.27).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1. Виділено у володіння та користування ОСОБА_6 житлову кімнату площею 19.1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Виділено у володіння та користування ОСОБА_3 житлові кімнати площею 17,7 кв.м та 14,6 кв.м. Кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, гардеробну (шкаф), два тамбури залишено в спільному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_3(а.с.31-34).

07 лютого 2018 року, 16 лютого 2018 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 звертався до Святошинського управління поліції ГУ НП у місті Києві з заявами, у яких зазначав, що ОСОБА_3 чинить ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою та просив прийняти міри та посприяти в усуненні перешкод у доступі до квартири (а.с.14-15).

Згідно довідки Святошинського управління поліції ГУ НП у місті Києві від 06 березня 2018 року в управлінні перебувають матеріали, зареєстровані в ЄРДР № 0001524 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.54).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 до закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0001524 від 22 лютого 2018 року шляхом накладення заборони на їх відчуження, використання та розпорядження на час судового розслідування (а.с.55).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як співвласник квартири має рівне з відповідачами право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідачі, не надаючи доступу до квартири, порушують право власності позивача. Реалізація такого права власності не може бути обмежена необхідністю встановлення конкретного порядку користування, або виділенням в натурі майна, що належить його власнику.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказує на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 та йому належить Ѕ частина вказаної квартири. Співвласником іншої частини квартири є ОСОБА_3, який чинить позивачу перешкоди у користуванні належною йому частиною квартири.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач придбав частину квартири 27 грудня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_6. Відповідач ОСОБА_3 заперечує правомірність набуття позивачем частини квартири у власність та чинить останньому перешкоди у користуванні нею. Вказані обставини підтверджують наявні у матеріалах справи звернення представника позивача до поліції, порушення кримінального провадження, накладення арешту на квартиру, а також доводи відповідача ОСОБА_3, наведені ним в апеляційній скарзі.

Таким чином, факт порушення відповідачами права позивача на користування належною йому частиною квартири є доведеним.

Доводи апеляційної скарги в частині незаконності рішення суду про вселення ОСОБА_4 у квартиру за вищезазначеною адресою, тоді як позивачу на праві власності належить лише Ѕ її частина, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами спірна квартира належить позивачу та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

У відповідності до вимог статей 358, 383 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Отже, висновки суду про вселення відповідача в квартиру ґрунтуються на праві позивача використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, яке має здійснюватись з урахуванням рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року, яким встановлено конкретний порядок користування квартирою, для попередніх співвласників, а, отже, і для позивача.

При цьому, ряд приміщень квартири згідно з зазначеним рішенням залишено в спільному користуванні співвласників, а, відтак, доводи апеляційної скарги щодо неможливості вселення позивач в квартиру, оскільки йому належить лише Ѕ її частина, є необґрунтованими і не можуть бути підставами до скасування рішення.

В той же час, відповідно до ч. 1, 4 ст. 367, ч. 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд зобов'язав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не чинити позивачу перешкоди у користуванні квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не заявляв вимог про зобов'язання відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою, а просив лише усунути перешкоди шляхом вселення.

В порушення зазначених норм закону суд задовольнив позов в частині вселення позивача у спосіб, про який не просив позивач та не зазначив в резолютивній частині рішення про усунення перешкод в користуванні власністю.

Натомість, суд зазначив спосіб захисту порушеного права, про який позивач не просив та незаконно зобов'язав відповідачів не чинити перешкод позивачу в користуванні квартирою.

Отже, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та виходять за межі позовних вимог, що у відповідності до приписів ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування судового рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 317, 319, 391 ЦК України, статтями13, 81, 367, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1, вселивши ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.