ПОСТАНОВА

Іменем України

27 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/49/19

провадження № 22-ц/4809/1219/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач)., Єгорової С.М., Кіселика С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року у складі судді Адаменко І.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнати за ним право власності на частку у спільному майні.

В обґрунтування позову зазначив, що з 2005 року проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут та господарство.

Ними було набуто майно, зокрема житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,4078 га за спільні кошти. За час спільного проживання у них народилися діти.

На даний час спільне проживання з відповідачкою неможливе, остання майже постійно перебуває за межами України, а малолітніх дітей залишила на його утримання.

Оскільки відповідачка не визнає факту проживання з ним як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то просив суд встановити такий факт та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що періодичне спільне проживання позивача та відповідачки не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в розумінні ст.74 СК України без наявності інших ознак сім`ї, крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю з відповідачкою у період придбання будинку.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд неповно з`ясував обставини справи, оскільки не надав оцінку наданих ним доказів. Крім того під час розгляду справи він хвилювався і не надав необхідні для вирішення справи письмові докази та не заявив клопотання про допит свідків, які могли підтвердити факт проживання з відповідачкою однією сім`єю.

Судом також було встановлено, що він не є батьком неповнолітніх дітей відповідачки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і це виходить за межі заявлених ним позовних вимог.

Також суд дійшов помилкового висновку, що ним не було надано доказів, що сторони не перебували в іншому шлюбі та, що вони не вели спільного господарства.

Крім того, суд не роз`яснив йому при розгляді справи процесуальні права позивача.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Замши Д.Д. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві зазначено, що позивачем не надано доказів спільного проживання сторін однією сім`єю та купівлю спірного будинку за спільні кошти. Також не можна погодитися з твердженнями позивача, що суд не роз`яснив йому право надавати докази, оскільки ці докази згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України він повинен був додати ще до позовної заяви.

Окрім того, суд при розгляді справи, за клопотанням позивача тричі відкладав розгляд справи та оголошував перерву з метою надання ним таких доказів. Більш того, право надавати докази було роз`яснено судом сторонам перед початком розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Встановлено, що сторони мають спільного сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є матір`ю малолітніх дітей: - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки від 12.05.2006, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку розміром 0,4078 га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 за 7000 грн.

У вказаному житловому будинку з 06.06.2006 зареєстрована ОСОБА_2 , а з 24.11.2006 зареєстрований ОСОБА_1

Встановлено факт спільного проживання сторін однією сім`єю із червня 1997 року по грудень 1998 року.

Факт спільного проживання з 2005 року однією сім`єю та факт придбання спірного будинку внаслідок спільної праці осіб як сім`ї позивач не доведено.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи,, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів факт проживання з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, а також придбання будинку за спільні кошти.

Проте з такими висновками судку першої інстанції погодитися не можна.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема, не звернув уваги на те, що матеріали справи свідчать про проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2005 року по 12 травня 2006 року - часу придбання спірного будинку.

Вказаний факт підтверджується реєстрацією їх спільного проживання по АДРЕСА_2 із березня 2005 року (а.с. 8,11), спільним вихованням сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також реєстрацією позивача в купленому будинку по АДРЕСА_1 з 24.11.2006 року.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Установивши, що у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами придбано будинок по АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції вважає, що вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності, а їх частки є рівними.

Відтак наявні всі правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини спірного будинку.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, не дав належну оцінку доказам у справі, неправильно визначив відповідні до них правовідносини та позбавив себе можливості правильно застосувати норми матеріального права, а тому, відповідно до норм ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо розподілу судових витрат

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 5752,65 грн (2070,54 + 3682,11=5752,65).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року скасувати

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 12 травня 2006 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5752,65 грн. в рахунок компенсації судового збору. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.М. Єгорова

С.А. Кіселик