Справа № 462/2447/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1133/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представниць відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Ліуша А.І. від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_3 з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Любов Іванівни, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_7 зядіва Ореста Йосифовича до ОСОБА_6 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Любов Іванівни, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання правочину недійсним відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а саме визнати недійсним договір дарування квартири від 03.01.2003 року, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_6 та реєстраційне посвідчення від 13.01.2003р., яке видане ОСОБА_6 на підставі договору дарування. Вважає рішення незаконним та несправедливим та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги визнання позову відповідачем. Стверджує, що судом по його клопотанню від 25 листопада 2015 року не прийнято рішення та не врахував його питань в ухвалі про призначення експертизи, Крім цього, вказує на те, що судом порушено розумні строки розгляду справи. Вказує на те, що не укладав договору дарування, оскільки у нього іншого житла окрім спірної квартири немає. Про вказаний договір дарування він дізнався більше ніж через 10 років у 2014 році.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року провадження у справі було зупинено до залучення у справі правонаступника (правонаступників) померлої ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судового засідання Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року залучено до участі у справі як правонаступника відповідача ОСОБА_6 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Любов Іванівни, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання правочину недійсним, ОСОБА_3 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2019 року відмову ОСОБА_3 в особі представниці ОСОБА_8 Л.А. від апеляційної скарги ОСОБА_6 прийнято. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_3 з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Любов Іванівни, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання правочину недійсним закрито.

В судове засідання відповідач та представники третіх осіб не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України те, що інтереси залученого до участі у справі відповідача захищали представники, а від третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. до суду надійшла заява з проханням про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримання апеляційної скарги, представниць відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 717, ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, ст. 60 ЦПК України, ч. 2 ст. 40 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 03 січня 2003 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 . Однак, суд не взяв до уваги покликання позивача та його представника на те, що позивач ОСОБА_1 не знав про укладання та існування договору дарування квартири від 03 січня 2003 року, відсутність його волевиявлення під час укладання даного договору, оскільки при укладанні даного договору нотаріусом встановлено волевиявлення сторін та договір підписано власноручно позивачем ОСОБА_1 , що додатково стверджується висновком №1729 судово-почеркознавчої експертизи від 28 жовтня 2016 року. Окрім цього, експерт Качмар Т.В. у судовому засіданні категорично ствердила належність підпису від імені ОСОБА_1 у договорі дарування квартири від 03 січня 2003 року виключно позивачу ОСОБА_1 Судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_9 , оскільки вони не містять жодного підтвердження або спростування підписання ОСОБА_1 договору дарування квартири від 03 січня 2003 року та його волевиявлення щодо укладання даного договору. Також, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивачем та його представником не подано належних та допустимих доказів і судом не отримано таких доказів на підтвердження факту відсутності волевиявлення ОСОБА_1 при укладанні договору дарування квартири від 03 січня 2003 року. Окрім того, суд не взяв до уваги визнання позову представником відповідача, оскільки вона не бажала надати жодні пояснення щодо позову та причин визнання такого позову. Крім цього, суд відхилив письмові пояснення ОСОБА_6 від 25 травня 2017 року, оскільки такі пояснення подані суду самим позивачем, що суперечить ч. 2 ст. 40 ЦПК України, їх копія надіслана суду поштою, також очевидна відмінність у почерку написання даних пояснень і заперечень відповідача та кардинально протилежна думка відповідача щодо позову у запереченнях та поясненні, що ставить під сумнів написання нею такого пояснення, її волевиявлення щодо позиції у даному спорі. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Любов Іванівни, Обласного комунального підприємства Львівської міської ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", у якому просив визнати недійсними договір дарування від 03 січня 2003 року квартири № АДРЕСА_3 на АДРЕСА_4 , укладений від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_6 та визнати недійсним реєстраційне посвідчення серії НОМЕР_1 видане 13 січня 2003 року, Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на ім`я ОСОБА_6 .

В обґрунтування позову покликається на те, що він набув у порядку приватизації у 1997 році право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в якій досі проживає. У 2014 році він дізнався про договір дарування квартири від 03 січня 2003 року. Він нікому не дарував та не передавав квартиру, не замовляв та не отримував документи, необхідні для договору дарування. Він не мав волевиявлення на укладення договору дарування.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, оскільки відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Спірні правовідносини між сторонами виникли до 1 січня 2004 року, тому для вирішення даного спору підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно ст. 4 ЦК УРСР 1963 року цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 243 ЦК УРСР (станом на час укладення оспорюваного договору ), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.

За ст. 244 ЦК УРСР (станом на час укладення оспорюваного договору), договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Згідно ст. 227 цього ж кодексу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

За ст. 41 ЦК УРСР, Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 42 ЦК УРСР, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством.

За ст. 44 ЦК УРСР, повинні укладатись у письмовій формі:

1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР;

2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР;

3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписатися, то за його дорученням угоду може підписати інший громадянин. Підпис останнього повинен бути засвідчений організацією, в якій працює або навчається громадянин, що укладає угоду, або житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання, або адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні, або органом чи службовою особою, що вчиняють нотаріальні дії.

У відповідності до ст. 45 цього ж кодексу, недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Недодержання форми зовнішньоторговельних угод і порядку їх підписання (стаття 568 цього Кодексу) тягне за собою недійсність угоди.

За ст. ст.47 ЦК УРСР 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Крім цього, відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

За ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 3.01.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено Договір дарування, згідно якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 .

Вказаний договір був укладений в письмовій формі, підписаний сторонами договору та посвідчений нотаріально.

Крім цього, з висновку судово-почеркознавчої експертизи №1729 від 28 жовтня 2016 року вбачається, що: підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після слова «Даритель» перед записом « ОСОБА_1 » розділу «Підписи:» примірника договору дарування квартири, укладеного 03 січня 2003 року між гр-ми ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. (реєстр №7); в графі «Розписка в отриманні нотаріально оформленого документу» реєстру для вчинення нотаріальних дій приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. за 2003 рік з реєстр. №7, виконані ОСОБА_1

Такий висновок слід вважати категоричним та таким, що не дає можливості кількох варіантів тлумачення чи можливості сумніватися у ньому.

Відповідно судом першої інстанції зважаючи на: вказаний висновок; допит експерта у судовому засіданні; відсутність сумнівів у його достовірності; відсутність у такому суперечностей, які давали б можливість сумніватися у його достовірності; відсутність інших доказів, які б ставили під сумнів вказаний висновок, тощо, зроблено правильний висновок про те, що саме позивачем вчинено оспорюваний договір на користь його матері позаяк підписи від імені позивача у самому договорі, а також реєстрі для вчинення нотаріальних дій виконані саме позивачем.

Враховуючи вказане, підстав для визнання договору дарування недійсним у зв`язку з тим, що такий не укладався та не підписувався позивачем, немає.

Помилкове посилання суду першої інстанції на норми ЦК України від 1.01.2004 року не слід вважати таким, що призвело до неправильного вирішення спору чи необхідності скасування рішення.

Тому доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу залишити без задоволення. Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра