Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 185/3252/14-ц

провадження № 61-23103св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Павлоградський міжрайонний прокурор в інтересах держави,

відповідачі: Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, ОСОБА_1 ,

треті особи:управління Держгеокадастру у Павлоградському районі Дніпропетровської області, Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області, Державне підприємство «Павлоградське лісове господарство»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року у складі колегії суддів: Міхеєвої В. Ю., Свистунової О. В., Ремеза В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року Павлоградський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , треті особи: управління Держгеокадастру у Павлоградському районі Дніпропетровської області, Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області, Державне підприємство «Павлоградське лісове господарство» про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсним державного акту, витребування земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14 вересня 2012 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Привовчанської сільської ради.

Розпорядженням Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 12 листопада 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Привовчанської сільської ради, передано у власність земельну ділянку ОСОБА_1 , на підставі якого 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,0 га, що розташована на території Привовчанської сільської ради.

Вказував, що відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15 листопада 2013 року, проведеної Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області встановлено, що при наданні у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,0 га фактично сформовано нову земельну ділянку, у зв`язку з чим надання даної земельної ділянки повинно було відбуватися через проект землеустрою щодо відведення.

Зазначав, що спірну земельну ділянку передано у власність ОСОБА_1 Павлоградською районною державною адміністрацією з перевищенням повноважень і з порушенням вимог статей 80, 84, 149 Земельного кодексу України, статей 17, 27, 57, пункту 12 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, оскільки вказана земельна ділянка на час її відчуження перебувала в державній власності та належить до земель лісового фонду, що підтверджується висновками акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15 листопада 2013 року № 625/12, за яким встановлено порушення та зроблені висновки в частині відведення у власність спірної земельної ділянки.

Ураховуючи наведене, прокурор просив суд: визнати недійсним розпорядження Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14 вересня 2012 року № 435-р-12, визнати недійсним розпорядження Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 12 листопада 2012 року № 580-р-12, визнати недійсним державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, який виданий 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 , витребувати та зобов`язати повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1,0 га, яка розташована на території Привовчанської сільської ради, у державну власність .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Врони А. О. від 01 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутні, а прокурором не надано доказів, які б підтверджували належність спірної земельної ділянки до лісового фонду. При цьому жодних документів щодо відведення та закріплення спірної земельної ділянки за ДП «Павлоградське лісове господарство» немає.

При цьому районний суд зазначив, що суду було надано для огляду планшети лісовпорядкування № 6 (2002 рік) та лісовпорядкування № 7 (2013 рік), на яких міститься спірна земельна ділянка у складі земель, що належать ДП «Павлоградське лісове господарство».

У зв`язку з відсутністю спеціальних знань, судом неодноразово було роз`яснено право заявити клопотання про призначення експертизи для визначення чи міститься на лісовпорядкувальних планшетах спірна земельна ділянка у складі земель, які належать ДП «Павлоградське лісове господарство». Проте ані прокурором, ані представником ДП «Павлоградське лісове господарство», клопотання про призначення експертизи заявлено не було.

Крім того, суд взяв до уваги постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель державного інспектора сільського господарства в Дніпропетровській області Баєвої С. О. задоволено частково та визнано протиправними дії головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель державного інспектора сільського господарства в Дніпропетровській області Баєвої С. О. щодо встановлення фактів (обставин) порушень земельного законодавства в частині наявності порушень вимог статті 198 ЗК України щодо необхідності погодження меж з суміжними землекористувачами при погодженні документації із землеустрою; в частині наявності порушень вимог Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельної ділянки; в частині віднесення земельної ділянки площею 1,0 Га за кадастровим № :01:003:0601 до земель лісового фонду (лісогосподарського призначення), у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області задоволено.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року скасовано.

Позовні вимоги Павлоградського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області задоволено.

Визнано незаконним розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 435-р-12 від 14 вересня 2012 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на території Привовчанської сільської ради».

Визнано незаконним розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 580-р-12 від 12 листопада 2012 року «Про передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки на території Привовчанської сільської ради».

Визнано недійсним державний акт серії ЯМ № 865958, виданий 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 на право приватної власності на землю площею 1,0 га, кадастровий номер :01:003:0601, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01133.

Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,0 га, кадастровий номер :01:003:0601, що розташована на території Привовчанської сільської ради у державну власність.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області витрати по сплаті судового збору в сумі 1 205,82 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області надання у приватну власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки із земель державної власності відбулося без розроблення проекту землеустрою, а тому розпорядження голови Павлоградської РДА від 14 вересня 2012 року № 435-р-12 та від 12 листопада 2012 року № 580-р-12 як такі, що не відповідають вимогам статті 118 ЗК України, статтям 50, 56 Закону України «Про землеустрій», Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677.

Апеляційний суд зазначив, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку площею 1,000 га, розташовану на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області для ведення особистого селянського господарства, виданий 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 на підставі незаконного розпорядження, а тому судом визнається недійсним.

Крім того, колегія апеляційного суду вказала, що хоча ДП «Павлоградський лісгосп» державного акту на право постійного користування земельними лісовими ділянками станом на сьогодні не отримало, проте, з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, якими є планшети лісовпорядкування № 6 (2002 рік) та № 7 (2013 рік), підтверджується факт перебування у користуванні підприємства на території Привовчанської сільської ради земельних ділянок, у тому числі і спірної земельної ділянки (том 1, а. с.119; том 2, а. с.115).

Щодо судового збору апеляційний суд вказав, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів відповідно до вимог частини п`ятої статті 88 ЦПК України, стягує з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги згідно платіжного доручення № 400 від 22 березня 2016 року в сумі 1 205,82 грн. (т.2, а.с.132).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року та залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Вважає, що судом апеляційної інстанції було грубо порушено норми процесуального права та безпідставно встановлено факт перебування у користуванні ДП «Павлоградське лісове господарство» спірної земельної ділянки оскільки встановлення цього факту можливе лише спеціалістом, котрий володіє спеціальними знаннями у цій галузі, а позивачем клопотань про проведення земельно-технічної експертизи заявлено не було.

Заявник зазначає, що надані для огляду планшети лісовпорядкування № 6 (2002 рік) та № 7 (2013 рік), копії яких долучені до матеріалів справи, не є належними доказами оскільки не містять в собі достовірної інформації щодо розміщення на них спірної земельної ділянки, не відповідають Інструкції про порядок створення та розмноження лісових карт, затвердженої Першим заступником Голови Державного комітету СРСР з лісового господарства від 11 листопада 1986 року, не надано підтверджень повноважень виконавця-розробника планшетів на виконання таких робіт, не надано підтверджень затвердження матеріалів землевпорядкування.

Звертає увагу суду на те, що у матеріалах справи міститься витяг з державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку, у якому зазначено, що склад земельної ділянки представлений угіддям «пасовище», а тому ним жодним чином не порушено прав держави чи інших суб`єктів на ліси.

Заявник посилається на те, що позовні вимоги заявлені на підставі акту дотримання вимог земельного законодавства від 15 листопада 2013 року, проте постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року, визнано протиправними дії головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель державного інспектора сільського господарства в Дніпропетровській області Баєвої С. О. щодо встановлення фактів (обставин) порушень земельного законодавства в частині наявності порушень вимог статті 198 ЗК України щодо необхідності погодження меж з суміжними землекористувачами при погодженні документації із землеустрою; в частині наявності порушень вимог Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельної ділянки; в частині віднесення земельної ділянки площею 1,0 Га за кадастровим № :01:003:0601 до земель лісового фонду (лісогосподарського призначення).

Вважає, що порядок передачі в користування та у власність земельних ділянок подібні за змістом відносини, тому у даному випадку варто застосовувати «аналогію закону» та керуватися нормами статті 123 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Вказує, що адміністративним судом встановлено, що зміни цільового призначення земельної ділянки не відбувалося, тому підстав для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не було і Павлоградською районною державною адміністрацією було правильно визначено вид документації із землеустрою, який необхідно було розробити для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1

Наголошує на тому, що на момент звернення до Павлоградської районної державної адміністрації земельна ділянка вже була сформована як об`єкт цивільних прав, мала визначені межі та цільове призначення. Посилається на пункт 20 Перехідних положень ЗК України.

Посилається на те, що апеляційним судом не наведено обґрунтування покладення лише на нього обов`язку щодо відшкодування позивачеві 100% судового збору, оскільки у справі є два відповідача.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до голови Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:003:0601) для ведення особистого селянського господарства площею 1,0000 га на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (том 2, а. с. 91).

Розпорядженням Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14 вересня 2012 року № 435-р-12 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,0 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства на території Привовчанської сільської ради (том 1, а. с. 9).

На виконання Розпорядження від 14 вересня 2012 року та на підставі договору на розроблення технічної документації від 07 липня 2012 року № 01/12/921, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Геолайф», останнім 17 вересня 2012 року було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадянина України ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (том 1, а. с. 26-48).

Відділом Держкомзему у Павлоградському районі Дніпропетровської області 28 вересня 2012 року, № 6/03-5831, було погоджено зазначену технічну документацію та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,0000 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території Привовчанської сільської ради (том 1, а. с. 38).

Розпорядженням Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 12 листопада 2012 року № 580-р-12 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Привовчанської сільської ради, передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,000 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території Привовчанської сільської ради.

На підставі зазначеного розпорядження 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 був виданий Державний акт серія ЯМ № 865958 на право власності на земельну ділянку площею 1,000 га, розташованої на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01133 (том 1, а. с. 13).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15 листопада 2013 року, проведеної Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області встановлено, що при наданні у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,0 га фактично сформовано нову земельну ділянку, у зв`язку з чим надання даної земельної ділянки повинно було відбуватися через проект землеустрою щодо відведення (том 1, а. с. 11-12).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель державного інспектора сільського господарства в Дніпропетровській області Баєвої С.О . про визнання дій неправомірними було задоволено частково.

Визнано протиправними дії головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель державного інспектора сільського господарства в Дніпропетровській області Баєвої Світлани Олександрівни щодо встановлення фактів (обставин) порушень земельного законодавства в частині наявності порушень вимог статті 198 Земельного кодексу України щодо необхідності погодження меж з суміжними землекористувачами при погодженні документації із землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим № :01:003:0601;

щодо встановлення фактів (обставин) порушень земельного законодавства в частині наявності порушень вимог Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельної ділянки, затвердженого постановою КМУ від 18 серпня 2010 року № 749 щодо земельної ділянки з кадастровим № :01:003:0601;

щодо встановлення фактів (обставин) порушень земельного законодавства в частині віднесення земельної ділянки площею 1,0 га за кадастровим № :01:003:0601 до земель лісового фонду (лісогосподарського призначення), які в подальшому були відображені в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15 листопада 2013 року № 625/12.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 1, а. с. 212-223; 224-229).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час звернення прокурора з позовом, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України у редакції на час пред`явлення позову покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої, третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, -- на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Згідно зі статтями 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що земельна ділянка площею 1,000 га, яка розташована на території Привовчанської сільської ради, та була передана ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, згідно з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, якими є планшети лісовпорядкування № 6 (2002 рік) та № 7 (2013 рік), перебувала у користуванні ДП «Павлоградський лісгосп».

Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству від 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, доводи заявника про те, що судом апеляційної інстанції безпідставно встановлено факт перебування у користуванні ДП «Павлоградське лісове господарство» спірної земельної ділянки не беруться колегією суддів до уваги, оскільки при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства слід враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

При цьому суд критично ставиться до доводів заявника про неможливість визнання планшетів лісовпорядкування № 6 (2002 рік) та № 7 (2013 рік) належними доказами оскільки такі містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника про відсутність земельно-технічної експертизи, яка б підтверджувала факт наявності спірної земельної ділянки у межах ділянки, що перебуває у користуванні ДП «Павлоградське лісове господарство», оскільки відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року він мав можливість самостійно заявити відповідне клопотання для спростування доводів позивача.

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в частині другій статті 3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

За нормами статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Статтею 13 ЗК України передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 84 ЗК України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни та юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (стаття 56 ЗК України).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина перша статті 17 ЛК України).

Згідно зі статтею 31 ЛК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належать, у тому числі, передача у власність, надання у постійне користування для ведення лісового господарства земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, належать до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" ( 4442-17 ), крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції з`ясувавши, що ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання, за відсутності при цьому жодних дій щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою Кабінету Міністрів України, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором права держави на спірну земельну ділянку. У зв`язку із цим правильно визнав незаконними: розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 435-р-12 від 14 вересня 2012 року, розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 580-р-12 від 12 листопада 2012 року, а також визнав недійсним державний акт серії ЯМ № 865958, виданий 19 грудня 2012 року та витребував у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,0 га у державну власність.

Щодо доводів касаційної скарги заявника з посиланням на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року, колегія суддів вважає, що вказані судові рішення носять інформаційний характер та свідчать про неправомірність дій державного інспектора, тоді як предметом розгляду цієї справи є законність набуття права власності на спірну земельну ділянку, тому наявність вказаних судових рішень не може бути підставою для скасування законного рішення апеляційного суду.

Відповідно до статті 10 ЦПК України при розгляді справи суд керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

При перегляді справи суд вважає недоцільним та не бере до уваги посилання заявника про необхідність застосовування «аналогії закону» та статті 123 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до спірних правовідносин.

Крім того, згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, з`ясувавши, що право розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності було прийняте Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області з перевищенням повноважень, тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави - поза його волею, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для витребування зазначеної земельної ділянки від добросовісного набувача - ОСОБА_1 в порядку статті 388 ЦК України.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18).

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах щодо земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Доводи касаційної скарги щодо покладення на заявника обов`язку відшкодування позивачеві 100% судового збору не беруться колегією суддів до уваги з огляду на те, що апеляційним судом правильно стягнуто з ОСОБА_1 зазначений розмір судового збору з урахуванням вимог про витребування майна.

Інші доводи касаційної скарги щодо встановлення фактичних обставин справи та дослідження доказів були предметом розгляду як місцевим судом, так і судом апеляційної інстанції, їм надана оцінка, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати нові обставини та переоцінювати надані докази.

З огляду на наведене колегія суддів вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду апеляційної інстанцій таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк