СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
№2/760/391/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

03 жовтня 2019 року в м. Києві

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Відповідача - Яндульського Д.В.

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним правочину.

ІІ. Описова частина

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та просив визнати недійсним правочин, що вчинений 07 травня 2017 року.

Сій позов ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що у ПАТ КБ «Приватбанк» ним був відкритий банківський рахунок «Універсальний» № НОМЕР_1 .

07 травня 2017 року о 17-12 годині, як зазначає Позивач, невстановленою особою йому на телефонний номер повідомлено про блокування зазначеної вище банківської карти. Шляхом обману зазначена особа заволоділа відомостями карткового рахунку Позивача та здійснила часткове блокування особистого телефону Позивача та переадресацію телефонних дзвінків, після чого уклала з Відповідачем від імені Позивача угоду про надання кредиту в сумі 16000 гривень.

В той же день, як зазначає Позивач, поза його волею відбулися транзакції з зазначеної картки, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, на яку ПАТ КБ «Приватбанк» нараховує проценти та пеню.

Ухвалою від 16 червня 2017 року Позивачу було запропоновано усунути недоліки позовною заяви, зокрема, щодо предмету позову.

У відповідь на ухвалу суду Позивач подав заяву про усунення недоліків від 06.07.2017, у якій наполягав на відкритті провадження саме за первісно заявленими вимогами.

Ухвалою від 26.07.2017 відкрито провадження у справі.

19 березня 2019 року до суду надійшов відзив ПАТ КБ «Приватбанк», в якому Відповідач проти задоволення позову заперечував повністю. Зазначив, що 26 серпня 2011 року ОСОБА_1 став клієнтом банку та отримав доступ до послуг передбачених Умовами та Правилами. Крім того, 29 грудня 2015 року Позивачем було підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та відкрито рахунок як підприємцю. На підставі зазначених договорів ОСОБА_1 отримав декілька банківських карток. Що ж стосується транзакцій, які були здійснені з картки Позивача 07.05.2017, то в той день, як стверджує Відповідач, з картки № НОМЕР_1 було здійснено чотири транзакції, з яких одна - оплата товарів в магазині «Мегамаркет», а три інші - на суми 3202, 600 та 5000 гривень - перекази на свої ж інші банківські рахунки (картки), що підтверджується виписками.

Крім того, Відповідач стверджував, що можливість одноособової зміни банком кредитного ліміту на платіжній картці до 16000 гривень передбачена умовами Правил, і при цьому така зміна, за природою овердрафту, не передбачає автоматичне нарахування відсотків на всю суму, оскільки використання цих коштів в межах ліміту є правом клієнта.

Відповідач також звернув увагу на те, що у своїх поясненнях Позивач особисто визнав той факт, що він передав сторонній особі реквізити банківської карти, а тому навіть з цих причин відповідальність банку виключається.

У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав. Надаючи пояснення визнав, що 07 травня 2017 року він розраховувався банківською картою в магазині «Мегамаркет», проте заперечував факт переведення коштів зі своєї картки на будь-які інші, в тому числі - свої.

Представник Відповідача підтримав аргументи викладені у відзиві на позов.

ІІІ. Мотивувальна частина

Суд, вислухавши пояснення Позивача, представника Відповідача дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Встановлено, що 26 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір

26 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) про відкриття кредитної лінії на платіжну картку з можливістю зміни її ліміту банком на власний розсуд (п.1.1.3.2.4 Умов). (а.с. 88-89)

Крім того, на підставі заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 29.12.2015 Позивач оформив договірні відносини з Відповідачем як фізична особа - підприємець. (а.с. 90)

У зв`язку з укладенням зазначених договорів ОСОБА_1 було видано наступні платіжні картки (а.с. 91):

1)Картки Універсальні Голд : № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 ;

2)Кратки для виплат: № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 ;

3)Картка «Ключ до рахунку»: № НОМЕР_6 та НОМЕР_9;

4)Інтернет картка: № НОМЕР_7 .

Встановлено, що 07 травня 2017 з банківської картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було здійснено декілька транзакцій, одна з яких - оплата товарів в магазині «Мегамаркет», інші - перекази на інші картки. При цьому два із зазначених переказів здійснені на іншу картку ОСОБА_1 - № НОМЕР_4 , а третій - на його ж картку № НОМЕР_6 .

Враховуючи визнання Позивачем того факту, що він розраховувався своєю карткою в «Мегамаркеті», інші перекази коштів були здійснені на картки Позивача, тобто залишилися у його ж розпорядженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У постанові від 04 липня 2018 року в справі №826/1476/15 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Збільшення кредитного ліміту на платіжній картці до 16000 гривень, яке відбулося 07.05.2017 хронологічно до транзакції в магазині «Мегамаркет» (а.с. 124), також за своєю суттю не є правочином, а є реалізацією Відповідачем права, обумовленого Умовами та правилами надання банківських, які є невід`ємною частиною угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ПАТ «Приватбанк» 29 грудня 2015 року.

Таким чином, жодних правочинів між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 07 травня 2017 року не вчинялося, а тому спосіб захисту своїх прав Позивачем обраний невірно.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 у тій редакції, в якій вони сформульовані Позивачем, не підлягають задоволенню.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним правочину відмовити.

2.Судові витрати покласти на Позивача.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_8 ;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Суддя: