УХВАЛА

04 грудня 2019року

м. Київ

справа № 320/4133/18

провадження № 61-21575ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійним правочину, повернення виплачених коштів на підставі недійсності правочину, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2018 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , звернувся до суду з указаним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому з урахуванням уточнень просив:

1) визнати недійним правочин, зміст якого зафіксований у договорі - «Анкета-заява», у розумінні встановлення правовідносин за кредитним договором, недійсність якого випливає з норм законодавства, тобто визнати договір «Анкета-заява» недійсним як «кредитний договір», застосувати наслідки недійсності правочину на підставі визнання судом недійсним правочину, зміст якого зафіксований у договорі - «Анкета-заява» у розумінні встановлення правовідносин за кредитним договором, тобто визнання судом договору - «Анкета-заява» недійсним як кредитний договір, на підставі норм законодавства, з яких випливає недійсність, та на підставі нікчемності «Анкета-заява», недійсність якої як кредитного договору встановлюється частинами першою, другою статті 1055 ЦК України;

2) зобов`язати відповідача повернути сплачені ним кошти в розмірі 16 151 грн, встановити суму як тіло кредиту - 3 300 грн, на підставі взаємозаліку зобов`язати відповідача за виліком 3 300 грн з 16 151 грн, тобто 12 851 грн повернути позивачу;

3) стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , задоволено частково.

Визнано договір - «Анкета-заява», укладений 26 серпня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , недійсним.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачені кошти в сумі 12 851 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Місцевий суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що в «Анкеті-заяві» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яку підписав ОСОБА_1 , відсутні відомості, які притаманні кредитному договору, та договору взагалі. Будь-яких інших умов, у тому числі істотних, в даній «Анкеті-заяві» не зазначено. Зміст «Анкети-заяви» зводиться до того, що ОСОБА_1 лише висловив бажання на отримання банківських послуг, що не може вважатися досягнутою сторонами згодою на укладення кредитного договору.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , відмовлено.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог.

У листопаді 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2019 року справа за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійним правочину, повернення виплачених коштів на підставі недійсності правочину та відшкодування моральної шкоди призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , до АТ КБ «ПриватБанк» є повернення виплачених коштів на підставі недійсності правочину та відшкодування моральної шкоди, тобто ціна позову в загальному розмірі становить 22 851 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 320/4133/18 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом 2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Крім того, у справі заявлено вимогу немайнового характеру за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійним правочину.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 , до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійним правочину, повернення виплачених коштів на підставі недійсності правочину, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Суддя В. С. Жданова