Номер провадження: 22-ц/813/3869/19
Номер справи місцевого суду: 520/5295/18
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зудової Вікторії Володимирівни на рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства „Житлово-комунальний сервіс „Вузівський" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 є уповноваженим власником квартири АДРЕСА_1 із відкритим особовим рахунком. Позивач зазначає, що відповідач приймав послуги КП «ЖКС «Вузівський» з 01.08.2013 по 31.08.2016 (включно), користувався ними, усвідомлював, що такі послуги необхідно оплачувати, але в порушення своїх обов`язків не сплачував надані послуги в повному обсязі. У зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у період з 01.08.2013 року по 31.08.2016 року (включно) в загальній сумі 3718,00 грн., яка складається з таких складових: УБПТ -3288,56 грн., ліфт - 42,44 грн., вивезення сміття «СОЮЗ» - 387,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року позов КП «ЖКС «Вузівський» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за СДПТ у сумі 2044,24 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за оплату ліфта у сумі 42,44 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за оплату вивозу сміття у сумі 231 грн. Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Зудова В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року, застосувати позовну давність та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю, стягнути з позивача судові витрати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що у суду першої інстанції не було підстав для часткового задоволення позову, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості право звернення до суду виникло у позивача 01.08.2013 року, а тому позовна давність на звернення до суду з даним позовом сплинула 01.08.2016 року. Апелянт також заперечує проти розрахунку заборгованості, зробленого судом першої інстанції, та оскаржує висновок районного суду щодо розподілу судових витрат.

До суду позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з факту надання житлово-комунальних послуг позивачем відповідачу, останній в свою чергу не оплачував такі послуги, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрований в АДРЕСА_2 . Особовий рахунок відкритий на гр. ОСОБА_1 (а. с. 20);

-згідно розпорядження міського голови № 97-01р. від 28.01.2003 року «Про передачу майна в повне господарське ведення комунальним підприємствам «Дирекція єдиного замовника» будинок № АДРЕСА_3 ) переданий у повне господарське відання Комунальному підприємству «Дирекція єдиного замовника «Вузівське» (а. с. 14);

-КП «ЖКС «Вузівський» є правонаступником КП «ДЕЗ «Вузівське» (а. с. 13);

-згідно до Статуту КП «ЖКС «Вузівський», затвердженого рішенням ОМР №1449-V від 04.07.2007 року, засновником підприємства є Одеська міська рада. Предметом діяльності Підприємства є організаційне забезпечення поточного утримання, ремонту та благоустрою житлового фонду, нежитлових споруд, пов`язаних з експлуатацією, утриманням та ремонтом житлового та нежитлового фонду, одержання прибутку в інтересах засновника (а. с. 11-12);

-факт надання позивачем послуг підтверджується копіями актів виконаних робіт з поточного ремонту житлового будинку господарським способом, копіями актів виконаних робіт з прибирання прибудинкової території, копіями актів перевірки вентиляційних каналів, копіями актів загального весняного огляду житлового будинку, копіями актів загального (осіннього) огляду будинку щодо готовності будинку до зими, копіями паспортів готовності до роботи в опалювальний період (а. с. 27-50);

-згідно довідки про заборгованість по АДРЕСА_2 , основний квартиронаймач - ОСОБА_1 , загальна площа 50,50 кв. м., з 01.08.2013 року по 31.08.2016 року заборгованість склала 3718 грн. (а. с. 18-19);

-відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року КП «ЖКС «Вузівський» звернувся до суду 09.10.2017 року з заявою про видачу судового наказу та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 3718,00 грн. за період з 01.08.2013 року по 31.08.2016 року, проте даною ухвалою заявнику відмовлено у прийняті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки з наданих документів вбачається цивільно-правовий спір (а. с. 17).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

В даному випадку спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-IV, який був чинним на момент виникнення зазначених правовідносин.

За визначеннями, наведеними у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

При цьому, комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Споживач є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст.20 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України строки оплати встановлено - щомісячно.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про заборгованість по пр -т АДРЕСА_2 , наданої КП «ЖКС «Вузівський», з 01.08.2013 року по 31.08.2016 року заборгованість склала 3718 грн.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує наявність такої заборгованості по квартирі АДРЕСА_1 . Проте, відповідач наголошує на пропуск позивачем строку позовної давності, а тому надав заяву про застосування строку позовної давності.

Зазначену позицію відповідач підтримує у своїй апеляційній скарзі та зазначає, що з огляду на доводи позивача про переривання строку позовної давності та розпочаток її перебігу заново, вірним був би розрахунок заборгованості за останні три роки - тобто з травня 2015 року по травень 2018 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Стаття 264 ЦК України передбачає переривання перебігу позовної давності. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частина 1 ст. 265 ЦК України встановлює, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Згідно ст. 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності) особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07 лютого 2019 року по справі № 309/108/17 (провадження № 61-41796св18) вбачається, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Разом з тим, за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду в іншому судовому провадженні про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

В позовній заяві від 03.05.2018 року КП «ЖКС «Вузівський» просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.08.2013 року по 31.08.2016 року. Відповідач натомість надав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Проте, матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача (09.10.2017 року) з відповідними вимогами щодо стягнення заборгованості в порядку наказного провадження, однак ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду щодо розрахунку заборгованості з 09.10.2014 року - з урахуванням строку загальної позовної давності, у розмірі 2317,69 грн., з яких: УБПТ - 2044,25 грн.; вивіз сміття «СОЮЗ» - 231,00 грн., ліфт - 42,44 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості розподілу судом першої інстанції судових витрат, то апеляційний суд частково погоджується з ними з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжних доручень № 3369 та 3372 від 21.03.2018 року позивач при зверненні з позовною заявою до суду сплатив судовий збір у розмірі 1762 грн.

З заявлених позивачем до стягнення 3718,00 грн. судом стягнуто 2317,69 грн., що складає 62,33% позову.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1098,25 грн.

У зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції відповідачем були понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 17.07.2018 року та додатку №1 від 17.07.2018 року до договору про надання правової допомоги № 19/18 від 11.06.2018 року.

З урахуванням пропорційності задоволених вимог з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1130,10 грн. (37,67%).

Щодо витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, які складаються з витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 22.01.2019 року та додатку № 2 до договору про надання правової допомоги № 19-18 від 11.06.2018 року від 22.01.2019 року та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2643,00 грн. відповідно до квитанції про сплату № 63149 від 27.03.2019 року, слід зазначити, що у зв`язку з тим, що апеляційна скарга задоволена на 56,03%, то з позивача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2601,47 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині розподілу судових витрат, з підстав, викладених в цій постанові.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зудової Вікторії Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року - змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» () судові витрати у розмірі 1098 (одна тисяча дев`яносто вісім) гривень 25 копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1130 (одна тисяча сто тридцять) гривень 10 копійок.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) судові витрати, понесені у зв`язку з поданням апеляційної скарги у розмірі 2601 (дві тисячі шістсот одна) гривень 47 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено 27.08.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова