ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/2/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: Токова С.Є. Доповідач в апеляційній інстанції Новіков О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Токової С.Є., (повний текст рішення виготовлено 07 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, -:

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ними було придбано автомобіль CHERY T11 TIGGO, 2008 року випуску, № дв. 4 НОМЕР_1 , № куз. НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_3 , який був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 та є спільною сумісною власністю подружжя.

Відносно автомобіля існував судовий спір про розподіл майна подружжя, справа перебувала на розгляді в Соснівському районному суді м. Черкаси (№712/9276/14-ц).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2014 року забезпечено позов шляхом заборони відчуження рухомого майна, зокрема автомобіля CHERY T11 TIGGO, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , синього кольору.

Також на вказаний автомобіль було накладено заборону відчуження Соснівським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції 22 лютого 2016 року № 15709293.

Про наявність заборон відчуження було відомо ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 12 липня 2017 року спір про поділ майна вирішений та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 284 540 гривень 77 копійок та зобов`язано передати ОСОБА_1 визначене рішенням суду майно.

В ході здійснення виконавчих дій з приводу виконання рішення суду позивачці стало відомо, що відповідач 13 березня 2016 року здійснив продаж майна.

Позивачка згоди на відчуження спірної техніки, що була спільною власністю подружжя, не надавала, як того вимагає ст. 65 Сімейного кодексу України, крім того, відчуження автомобіля відбулося під час дії на нього заборони на продаж.

ОСОБА_1 вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля є таким, що не відповідає вимогам закону, укладений з метою невиконання рішення суду, а отже, на її думку, є недійсним.

На підставі викладеного, уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля CHERY T11 TIGGO, 2008 року випуску, № дв. НОМЕР_6, № куз. НОМЕР_2 д.н.з НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 травня 2016 року за № 1150/01/1245/2016р. та застосувати наслідки недійсності правочину - повернути сторони у первинний стан, що існував до укладення недійсних договорів.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог і досліджував обставину добросовісності набувача, яка не входить в предмет спору, оскільки заявлений не віндикаційний позов та обставину продажу спільного майна подружжя без згоди одного з них. Обставини позову, а саме порушення публічного порядку та прав на реальне виконання рішення суду,забезпечене забороною, суд взагалі не досліджував. Визнання договору недійсним є необхідним способом захисту прав позивача на реальне виконання рішення суду. Спірний договір порушив публічний порядок, а тому є нікчемним і не створює наслідків у вигляді переходу права власності до покупця.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в 2014 році ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2014 року забезпечено позов шляхом заборони відчуження майна, зокрема, автомобіля марки CHERY T11 TIGGO, 2008 року випуску (справа № 712/9276/14-ц, а.с. 10).

Рішенням апеляційного суду м. Черкаси від 12 липня 2017 року вказаний вище автомобіль визнано спільним майном подружжя, виділено та визнано на нього право власності за ОСОБА_2 (а.с. 14-15).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25 травня 2016 року № 1150/01/1245/2016р. ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності НАН № 234858 від 02 червня 2015 року від власника транспортного засобу ОСОБА_2 (Продавець) зобов`язується передати у власність ОСОБА_3 (Покупця), а Покупець зобов`язується прийняти у власність транспортний засіб, який має такі характеристики модель CHERY TIGGO, р.в. 2008 тип ТЗ легковий/універсал-В, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с. 120).

Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність письмової згоди одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним, оскільки пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. При цьому суд виходив з правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 30 березня 2016 року №6-533цс16.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі №372/504/17, №14-325цс18, Велика Палата відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в тому числі в постанові від 30 березня 2016 року №6-533цс16 та зазначила, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором, і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно були застосовані норми матеріального та процесуального права.

Однак позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

В системному аналізі вказаних норм процесуального права можна дійти висновку, що відповідачем є особа, відповідальна за дії, які порушують право позивача, на захист якого останній звернувся до суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка зазначала, що її право порушене договором купівлі-продажу автомобіля CHERY T11 TIGGO, 2008 року випуску, № дв. НОМЕР_6, № куз. НОМЕР_2 д.н.з НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 травня 2016 року за № 1150/01/1245/2016р.

Так як стороною вказаного договору та власником автомобіля є ОСОБА_3 , то відповідно спір у позивача виник не тільки із ОСОБА_2 , а із ОСОБА_3

Однак ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі як відповідач, а права та обов`язки третьої особи не є тотожними із відповідачем.

Саме з вказаних підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції вказані обставини справи не врахував, в зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав та мотивів.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 30 серпня 2019 року.

Судді