ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5502/19

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1281/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Харечко Л.К.,

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Пінчук Іван Юрійович

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Пінчука Івана Юрійовича про визнання незаконною та скасування державної реєстрації, ухвалене у м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , проведену 13.11.2018 державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Пінчуком І.Ю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації не врахував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», порушив вимоги Закону України «Про іпотеку» та залишив поза увагою наявність зареєстрованого обтяження на об`єкт нерухомого майна, право власності на який було незаконно зареєстроване.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Пінчука Івана Юрійовича про визнання незаконною та скасування державної реєстрації відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що п.11 та п.12 Іпотечного договору від 04.01.2008 року №39 і є застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає набуття права власності на предмет іпотеки, як один із способів позасудового врегулювання спору, який сторони за попередньою домовленістю встановлюють в Іпотечному договорі. Визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовий спосіб врегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі, тому посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-УІІ від 03.06.2014 року, суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки законодавець застосовує даний Закон лише на примусове стягнення нерухомого житлового майна, в той час, як застереження в іпотечному договорі, передбачає добровільну передачу іпотекодержателю права власності на майно, адже сторони узгодили такі умови договору. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не перевірено, а відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано доказів на підтвердження того, що внаслідок укладення договору про передачу прав за договором застави від 28.11.2012 року № 2188 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року № 6970 відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором кредиту від 04.01.2008 року №2402/1207/71-043 та договором іпотеки позичальником/іпотекодержателем згідно яких є позивач.Також ОСОБА_1 вважає, що сторони в іпотечному договорі передбачили певний порядок переходу прав на іпотечне майно до іпотекодержателя в позасудовому порядку, який передбачає повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке направляється на ім`я іпотекодавця поштовим відправленням. Хоча матеріали справи і містять відповідне повідомлення, але він його особисто не отримував, а отже до заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» не був наданий документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотеко держателя як це передбачено п.61 Постанови КМУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, судом першої інстанції не було встановлено, та матеріали справи не містять доказів того, що позивач не належно виконував умови кредитного договору від 04.01.2008 року №2402/1207/71-043, також не зрозуміло за якою вартістю ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло у власність спірну квартиру. За позицією позивача, державний реєстратор не мав права реєструвати право власності на спірну квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки Законом України « Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення каредитів в іноземній валюті» передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» заперечує проти її задоволення, вважає рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 серпня 2019 року законним та обґрунтованим. Зазначають, що позивачу відомо про зміну кредитора за договором від 04.01.2008 року №2402/1207/71-043 та договором іпотек згідно яких ОСОБА_1 є позичальником та іпотекодавцем. Факт заміни кредитора на ТОВ «Кредитні ініціативи» був встановлений відповідно до рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 22.09.2014 року по справі № 750/4840/14-ц за яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ « Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 04.01.2008 року №2402/1207/71-043 в розмірі 12978,48 доларів США. Посилання ОСОБА_1 на заборону примусового стягнення на житло передбачене Законом України « Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення каредитів в іноземній валюті» є безпідставним, оскільки така заборона поширюється на примусовий порядок, а перехід права власності у передбачений сторонами договору спосіб не є примусовим та погодженим з позичальником. Крім того, позивачем невірно обрано спосіб захисту та визначено коло осіб які мають відповідати за даним позовом, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Також ТОВ «Кредитні ініціативи» вважають, що ними було дотримано порядок повідомлення ОСОБА_1 щодо негайного повернення заборгованості та надано докази проведення оцінки майна, а саме квартири по АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 04 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2402/1207/71-043, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 42 300 доларів США строком повернення до 04 січня 2038 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на рік за весь строк фактичного користування кредитом.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір від 04.01.2008р., відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ПАТ «Сведбанк» квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

В п. 11 Іпотечного договору від 04.01.2008 року №39 зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В п. 12 цього договору вказано, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема п. 12.3.1. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у п.12.3 ( згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.12.3.1 та 12.3.2. зазначеного договору) договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. Сторони, з розумінням змісту ст. 37 Закону України « Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання.

28.11.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, до моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором кредиту від 04.01.2008 року № 2402/1207/71-043 та договором іпотеки позичальником/іпотекодателем згідно яких є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 514 Цивільного Кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

13.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до відділу економічного розвитку, надання адміністративних послуг та державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

До заяви були подані наступні документи: квитанція про сплату адміністративного збору; Іпотечний договір від 04.01.2008 року № 39; Кредитний договір від 04.01.2008 року № 2402/12007/71-043 ; Договір про передачу прав за договором застави від 28.11.2012 року № 2188;Договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року № 6970; Копія повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 01.03.2018 року № 589; Повідомлення про вручення поштового відправлення вд 12.03.2018 року № 710.

За наслідками перевірки поданих заявником документів, державним реєстратором Пінчуком І.Ю. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.11.2018 року № 44121993 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІУ в редакції станом на 23.03.2017 та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

У відповідності з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

За правилами , встановленими ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту порушеного права визначено ч. 2 ст. 16 ЦПК України, яка визначає, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної ( немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законм.

При цьому процес такого захисту в суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з дотриманням приписів ст. 16 ЦПК України.

У відповідності до ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засіданні або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмету або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій ( ст.12 ЦПК України)

Заявивши вимогу про визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора від 19.11.2018 року, позивач намагається захистити своє право власності на квартиру від його порушення іншою особою - ТОВ «Кредитні ініціативи», - за якою таке право було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі зазначеного рішення.

Отже, спірні правовідносини мають приватноправовий характер і виникли між позивачем і ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо права власності на квартиру. Вказане суд першої інстанцій не врахував.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником квартири, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга Статті 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного суду викладених у постановах від 16.01.2019 № 755/9555/18 та від 29.05.2019 року № 367/2022/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для зміни судового рішення з мотивів відмови наведених у цій постанові.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 серпня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текс постанови виготовлено 03.12.2019 року.

Головуючий: Судді: