Справа № 159/4163/19
Провадження № 2/159/1155/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Ковель Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судових засідань Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні (усному) в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач 25.07.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є співвласницею вказаної вище квартир (далі - спірна квартира) разом із третьою особою у справі, яка в даний час проживає за іншою адресою. У спірній квартирі разом з нею проживають її діти: ОСОБА_6 , 09 р. н. , ОСОБА_7 , 10 р. н . Відповідач зареєстрований проживаючим у спірній квартирі, однак, у ній фактично не проживає більше року. Причиною відсутності відповідача за місцем реєстрації його місця проживання стали постійні конфлікти у сім`ї. 17.04.18 р. було відкрито кримінальне провадження № 201 803 011 000 082 3, у якому відповідач був обвинуваченим за ч. 2 ст. 125 КК України за умисне нанесення тілесних ушкоджень їй як своїй дружині, у стані алкогольного сп`яніння, на грунті неприязних відносин. Після цих неприємних подій сторони проживають окремо. 26.10.18 р. було розірвано шлюб сторін за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області. Вона неодноразово зверталась до відповідача з усними проханнями добровільно та на протязі розумного строку знятись з реєстрації місця проживання у спірній квартирі, що, однак, відповідач ігнорує. Такими своїми діями відповідач ставить її у тяжке матеріальне становище, так як витрат на оплату комунпослуг чи плати з обслуговування спірної квартири не несе. Покликаючись на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 9, 61, 64 ЖК України, абз. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч. 1 ст. 316, ст. ст. 317, 319, ч. 2 ст. 321, ст. ст. 391, 405, 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, зазначає, що відповідач не проживає у спірній квартирі з квітня 2018 р. без поважних причин. Просить позов задовольнити.

Провадження у справі було відкрито за ухвалою суду від 03.09.19 р..

Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачеві судом було надіслано у встановленому законом порядку, але отримано у судовому засіданні особисто 13.11.19 р..

18.11.19 р. до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому зазначено, що вимоги позивача не визнаються з огляду на таке. Відповідач заперечує, що не проживає у спірній квартирі більше року. Зазначає, що там знаходяться майже всі його речі, меблі, техніка та ін., набуде сторонами як сім`єю. Він зробив ремонт у спірній квартирі, замінив повністю сантехніку, вікна, двері, водопровід, обладнав балкон тощо. Для цього брав кредит, що повертає і донині. Він постійно приходить додому раз чи два на місяць, однак позивач через особисту неприязнь до нього намагається всіляко чинити йому перешкоди для потрапляння його у спірну квартиру; забрала у нього ключі від цієї квартири. Щоб не створювати конфліктів, не травмувати дітей, він змушений просити притулку у своєї матері, чим створює для останньої та сім`ї свого брата, що проживає з матір`ю, незручності. Він не з власної волі не може постійно знаходитись у спірній квартирі, а з поважних причин - у зв`язку з перешкодами з боку позивача, про що зазначає сама позивач. Вказане вище кримінальне провадження форми приватного обвинувачення було закрито за відмовою потерпілої від обвинувачення. Покликаючись на ч. 1 ст. 383, ст. ст. 405, 391 ЦК України, ст. 150, ч. ч. 1, 4 ст. 156, ст. 71 ЖК України, судову практику, зазначає, що у спірній квартирі він не проживає тривалий час з поважних причин і така його відсутність не є безперервною. Просить у задоволенні позову відмовити.

Копію відзиву на позовну заяву позивачем, її представником та третьою особою було отримано під розпис, відповідно, 21.11.19 р., 18.11.19 р., 22.11.19 р..

За станом на 29.11.19 р. відповіді на відзив на позовну заяву від позивача чи її представника до суду не надходило.

У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі. Надала суду пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Просить позов задовольнити. Суду додатково пояснила, що у липні - серпні 2018 р. судом розглядалось кримінальне провадження, після чого відповідач у спірній квартирі не проживає. Після цього вона розлучилась з відповідачем. Проживати з відповідачем неможливо. Востаннє вона бачила відповідача у спірній квартирі у квітні - червні 2018 р.. Відповідач вибрався у червні 2018 р., забравши автомобілем всі свої речі - одяг. Старе взуття відповідача вона викинула. За час спільного життя сторони набули майно, що залишилась у спірній квартирі. Після того відповідач не приходив і вона сказала дільничному, що якщо відповідач буде приходити, то вона буде викликати поліцію. У її відсутності відповідач у спірну квартиру не приходить, так як вона наказала дітям не впускати відповідача у спірну квартиру. Вона вважає, що відповідачеві немає чого робити у спірній квартирі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та надала суду пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні третя особа позивача позов підтримала повністю та надала суду пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Суду додатково пояснила, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачеві в оформленні субсидії. Кримінальне провадження було позивачем закрито у зв`язку з відсутності коштів для сплати за суди. Між сторонами існують неприязні відносини, у присутності у квартирі відповідача позивач змушена проживати у неї, таки як відповідач виганяв позивача з квартири. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та його представник позову, кожен зокрема, не визнали, надали суду пояснення. Аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву. відповідач суду додатково пояснив, що він має інвалідність. Про розірвання шлюбу він дізнався від позивача на Новий рік. Проживав у спірній квартирі і не перешкоджав позивачеві у наданні довідок для оформлення субсидії. У спірній квартирі він не проживає менше року, з осені 2018 р.. Поки він лежав у лікарні в листопаді 2018 р. більше місяця часу, позивач повідомила, що розлучилась з ним. Так як йому не можна хвилюватись, він побув у матері. А на Новий рік позивач надала йому рішення про розірвання шлюбу. Але він двічі - тричі на місяць буває на «Сільмаші», привозить дітям продукти. Він у ремонт спірної квартири вклав кредитні кошти, надає проплату за квартиру. Протягом року він оплату комунпослуг не проводив. Він має пенсію, тримає господарства у селі та має дачу. У спірній квартирі залишились всі його речі, інструменти. Він дізнався, що позивач вивозить його речі з квартири. У спірній квартирі він, дійсно, не проживає. У спірну квартиру він приходить у відсутність позивача, приходить до дітей, які його впускають у квартиру, хоча позивач забороняє дітям спілкуватись і бачитись з ним та за це погрожує дітям покаранням. Ключі від квартири у нього були до липня 2019 р., коли ключі забрали діти за намовлянням позивача. Знятись з реєстрації місця проживання у спірній квартирі він не бажає тому, що він у цю квартиру вклався і заперечує проти її продажу з огляду на намір поділу майна.

Представник відповідача також зауважила, що з огляду на небажання створювати конфліктні ситуації та травмувати дітей, щоб позивач не викликала поліцію при його появі, відповідач не проживає у спірній квартирі та там у присутності позивача не з`являється, приходить тоді, коли його впускають діти, тобто, не проживає у спірній квартирі з поважних причин. Відповідач не проживає у спірній квартирі менше року, ця його відсутність переривається появою відповідача у квартирі у відсутність позивача, коли він там проводить деякі ремонті роботи.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи у справі, показання свідків, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Сторони зареєстровані як такі, що проживають у вказаній вище спірній квартирі, що стверджується копією паспорта позивача; довідкою № 1 438 від 19.07.19 р. про склад сім`ї позивача, виданою РЖКП № 2 (м. Ковель Волинської області).

Спірна квартира є у спільній частковій власності позивача та третьої особи з 21.02.07 р., що стверджується копією Витягу з Держреєстру правочинів № 3 594 482 від 21.02.07 р., виданого нотаріусом.

Така обставина відповідачем та його представником не заперечується та визнається.

Дійсно, як вбачається з копії ухвали Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 09.08.18 р. у справі № 159/2 293/18 провадження № 1 - кп/159/255/18 про обвинувачення ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 201 803 011 000 082 3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідачеві у розглядуваній справі було інкриміновано нанесення у стані алкогольного сп`яніння на грунті особистих неприязних відносин позивачеві як своїй дружині 16.04.18 р. легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Однак провадження у справі було закрито за відмовою позивача у розглядуваній справі як потерпілої від обвинувачення у справі приватного обвинувачення.

Аналізуючи вказаний вище доказ, суд враховує, що саме за ініціативою позивача було таким чином вирішено кримінально - правовий конфлікт з відповідачем, що виник 18.04.18 р., хоча відмова потерпілого від обвинувачення не є реабілітуючою підставою закриття кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Її зміст передбачає, що члени сім ' ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім" ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї.

Тому в даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 26.10.18 р. у цивільній справі № 159/3 993/18 провадження № 2/159/1 175/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 27.11.18 р., дійсно, у подальшому шлюб сторін, що був укладений і зареєстрований 21.11.08 р., було розірвано у судовому порядку.

Тобто до 27.11.18 р. сторони являлись подружжям, та лише з 28.11.18 р. відповідач став колишнім членом сім`ї позивача.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час.

При цьому суд враховує, що таке право у позивача виникло з 28.11.18 р., тобто, тоді, коли відповідач перестав бути членом її сім`ї.

Суд критично оцінює такий письмовий доказ, наданий суду позивачем, як акт за підписом шести фізичних осіб про те, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад рік, так як такий акт не містить дати його складання та даних про те, чи складений він за участю представника відповідної житлово - експлуатаційної організації чи органу місцевого самоврядування; акт не затверджений та не скріплений жодною печаткою тощо. Тому такий письмовий доказ суд відкидає як неналежний (не містить інформації щодо предмета доказування), недостовірний (на підставі такого акта не можна встановити дійсні обставини справи).

Як показала суду свідок ОСОБА_8 , вона є сусідою сторін - проживає поверхом нижче. Рік тому - орієнтовно - у квітні - вона побачила, що відповідач у нетверезому стані наносив позивачеві побої, сторони були у сварці. Вона викликала поліцію. У спірній квартирі відповідач не проживає більше року, у дворі будинку - періодично гуляє. Вдома вона буває увечері завжди. У під`їзді чи поряд з під`їздом відповідача вона не бачила. Деколи вона заходить до позивача поскаржитись на поведінку дітей сторін, але у квартиру при цьому не заходить.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є сусідою сторін - проживає поряд на одній площадці. Постійно вдома вона не перебуває. Відповідач у спірній квартирі не проживає. Вона бачить, як вдень у квартиру зі школи повертаються діти сторін, а відповідача вона не бачить ні у під`їзді, ні щоб той виходив з квартири, вже до року часу. Відповідача вона бачила в районі біля будинку. Вона бачила, як відповідач вивозив речі: приїжджав автомобіль у той день, коли сторони розлучались, як пригадує, у холодну пору року. У квартиру сторін вона нині приходить зрідка лише при потребі.

Аналізуючи показання цих двох свідків, суд враховує, що вони є сусідами сторін та посвідчили, що тривалий час відповідач не проживає у спірній квартирі; що мав місце конфлікт між сторонами як подружжям. Однак суд зауважує, що відповідач таких обставин не заперечує. Разом з тим суд враховує, що свідок, яка проживає над спірною квартирою сторін, показала, що відповідач більше року не проживає у квартирі, а свідок, яка проживає поряд з квартирою сторін - на одній площадці, стверджує, що відповідач не проживає у спірній квартирі менше року. З огляду на те, що квартира свідка ОСОБА_9 розташована поряд з квартирою сторін, суд вважає більше переконливими показання саме свідка ОСОБА_9 у тій їх частині, що стосуються терміну непроживання відповідача у спірній квартирі, тобто, менше року.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що є кумом сторін. Відповідач періодично - 1 - 2 на місяць - приїжджає у спірну квартиру провідати дітей. Він бачиться з відповідачем кілька разів на місяць тоді, коли відповідач приїжджає до дітей. Він бачив як відповідач заходив у під`їзд свого будинку, але чи заходив той у спірну квартиру та коли виходив - не бачив. Він інколи допомагає відповідачеві полагодити деякі дитячі речі, надаючи інструмент. Він у спірній квартирі нині не буває, так як погіршились стосунки із позивачем. Відповідач в даний час проживає у своєї матері та він бачив там наявним верхній одяг відповідача. Відповідач повідомив йому, що позивач забрала ключі від спірної квартири і не впускає його у спірну квартиру.

Аналізуючи показання цього свідка у сукупності з поясненнями сторін, суд приймає до уваги і вважає встановленим, що у відсутності позивача відповідач приходить у спірну квартиру, однак, не для проживання чи використання квартири саме з цією ціллю - для проживання, а - відвідуючи своїх дітей.

Разом з тим суд приходить до висновку, що оскільки таке відвідування має місце виключно у відсутність позивача, про що ствердили і сторони, то відповідач, дійсно, уникає появлятись у спірній квартирі у присутності позивача. Та з врахуванням тієї обставини, що остання суду ствердила, що вона погрожує викликом поліції відповідачеві при появі у спірній квартирі, суд приходить до висновку, що така поведінка позивача, на думку суду, є перешкоджанням відповідачеві у проживанні у спірній квартирі і останній, безсумнівно, не втратив інтерес до цього житла, так як пішов проживати до своєї матері, взявши лише свій одяг. Доказів протилежного - ні позивач, ні її представник суду не надали.

Тому суд вважає, що доводи відповідача та його представника про те, що відповідач з поважних причин не проживає у спірній квартирі і - при цьому - менше року, заслуговують на увагу.

При цьому суд вважає, що факти відвідування відповідачем дітей у спірній квартирі не носять характеру проживання у спірній квартирі і не можуть бути розцінені як поява особи у спірній квартирі, що перериває термін її відсутності у ній.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є матір`ю відповідача. Між сторонами почали виникати конфлікти, вони обоє стали пиячити та сваритись і битись. З літа минулого року відповідач вибрався із спірної квартири через неможливість проживання та почав проживати у неї. Вона забрала сина до себе у кінці літа і вважала, що стосунки сторін налагодяться. При цьому вона забрала лише деякий одяг сина. У її трикімнатній квартирі ще проживає сім`я її сина, а всього на даний час - 7 осіб. Відповідач у відсутності позивача приходить до дітей сторін та приносить їм продукти, так як позивач погрожує викликом поліції при поверненні відповідача у квартиру. Сторони ніяк не можуть домовитись разом піти у ЦНАП для зняття відповідача з реєстрації, на що той був згідним, так як позивач не надає будинкової книги, а відповідач сам з цим питанням справитись не має змоги через поганий зір. Позивач не погоджується спілкуватись з відповідачем на його пропозицію, телефонує та шантажує його. Крім того позивач сказала, що якщо відповідача випише з квартири, то відразу продасть квартиру, з чим не згідний відповідач. На день міста у сина діти сторін забрали ключі від квартири за намовлянням позивача і з того часу син ключі від спірної квартири не має.

Аналізуючи пояснення цього свідка, суд враховує, що хоча вона є матір`ю відповідача, однак її показання у тій частині, коли саме син перейшов проживати до неї, співпадають з поясненнями в цій частині самої позивача у судовому засіданні та спростовують доводи позивача, наведені у позовній заяві про те, що після конфліктів у сім`х та подій 17.04.18 р. відповідач став проживати окремо.

Початку непроживання відповідача у спірній квартирі передував конфлікт між сторонами, що у квітні 2018 р. вилився у кримінально - правові відносини, у яких позивач мала статус потерпілої від домашнього насильства з боку відповідача особи, та що був розв`язаний сторонами вже у серпні 2018 р..

Як пояснила в суді сама позивач, саме після цього - після кримінального провадження в суді - відповідач залишив спірну квартиру.

Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач як член сім`ї позивача не проживає у спірній квартирі, що є у спільній приватній частковій власності позивача та третьої особи, з серпня по листопад 2018 р., а як колишній член сім`ї позивача - з листопада по даний час. Між сторонами не пізніше як у квітні 2018 р. виникли особисті неприязні відносини, що тривають по даний час.

Позивач же звернулась до суду з розглядуваним позовом вже 25.07.19 р..

Тому суд прийшов до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі менше року, після завершення кримінального провадження - після 09.08.18 р. (дата судового рішення у кримінальному провадженні); відповідач не втратив інтересу до спірної квартири, однак, не проживав у ній з поважних причин, так як відповідач погрожувала викликом поліції при появі його у спірній квартирі, що спонукало уникати конфліктних ситуацій, проживаючи фактично у своєї матері - свідка ОСОБА_11 з літа 2018 р..

Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач як член сім`ї позивача не проживає у спірній квартирі, що є у спільній приватній частковій власності позивача та третьої особи, з серпня по листопад 2018 р., а як колишній член сім`ї позивача - з листопада по даний час.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ст. 13, ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Лише непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 405 ЦК України).

За таких обставин суд вважає позов передчасним. Вимоги позивача - не доведеними достатніми доказами відповідно до положень ст. ст. 80, 81 ЦПК України. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 262, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ч. 3 ст. 13, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, ч. 1 ст. 383, ст. ст. 391, 316, 317, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і. н. НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

представник позивача - ОСОБА_2 , 1988 р. н., адреса: АДРЕСА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_4 , і. н. НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

представник відповідача - ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складено 06.12.19 р..