Головуючий суду 1 інстанції - Журавель Т.С.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 428/5224/18
Провадження № 22-ц/810/439/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 жовтня 2018 року, ухваленого у складі судді Журавель Т.С. в м. Сєвєродонецьку Луганської області, повний текст рішення складено 30 жовтня 2018 року,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення особи з житлового приміщення, терті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про виселення особи з житлового приміщення, в обґрунтування якого вказав, що він є наймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ордеру НОМЕР_1, виданого виконкомом Сєвєродонецької міської ради. Вказана квартира була надана батькові позивача та членам його сім'ї. На даний час залишилося троє наймачів відповідно до ордеру - позивач та його сестри - ОСОБА_4 (в ордері ОСОБА_4) та ОСОБА_5 (в ордері ОСОБА_5). Інші наймачі померли. Сестри позивача проживають окремо зі своїми сім'ями і на даний час не зареєстровані за вказаною адресою. Крім позивача в цьому житловому приміщенні зареєстрований та проживає його син - ОСОБА_3. Позивач зазначив, що поведінка відповідача унеможливлює їхнє спільне проживання, оскільки останній ображає позивача, провокує конфлікти, погрожує фізичним насиллям, а деколи застосовує фізичне насильство по відношенню до позивача. Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки відповідача. Однак заходи попередження та впливу прийняті співробітниками правоохоронних органів результатів не дали, відповідач і далі продовжує порушувати правила співжиття.

Позивач просив суд виселити ОСОБА_3 з житлового приміщення, а саме з квартири АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення особи з житлового приміщення. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність дотримання належних правил співжиття з іншими членами сім'ї у квартирі, розташованій за адресою: Луганська область, АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивачем не було надано належних доказів систематичного руйнування чи псування відповідачем жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або факту триваючої антисуспільної поведінки, створення неможливих для інших умов проживання у спірній квартирі після вжиття до нього заходів запобігання чи громадського впливу, які виявились безрезультатними. Тому, суд вважав за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити, попередивши відповідача про необхідність дотримання належних правил співжиття з іншими членами сім'ї у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_2 вказує на те, що антигромадська поведінка відповідача почалась в 2016 році та її систематичність підтверджується неодноразовими зверненнями позивача до Сєвєродонецького ВП 14 березня 2016 року, 20 березня 2016 року, 06 жовтня 2017 року, 29 березня 2018 року. За останнім зверненням позивача ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення насилля в сім'ї, а саме проти позивача.

Додатково позивач зазначає, що застосовані заходи впливу на відповідача не дають позитивних результатів, оскільки останній продовжує систематичне порушення правил співжиття.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року відповідачу роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від нього відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

В судовому засідання третя особа ОСОБА_5 вважала, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідач, третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що виконкомом Сєвєродонецької міської ради на підставі рішення виконкому № 19 від 23.07.1969 року ОСОБА_6 разом з сім'єю, яка складається з 6 осіб, надано право на займання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Склад сімї: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. Вказані обставини підтверджуються копією ордеру №1887-б від 21.08.1969 року.

Згідно довідки про склад сім'ї відділу адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку №23584 від 16.04.2018 року станом на 16.04.2018 року за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Листом Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №4842/111/34-2016 від 22.08.2016 року повідомлено ОСОБА_7 про те, що звернення до поліції м. Сєвєродонецька було зареєстровано в Сєвєродонецькому ВП ГУНП в Луганській області у ЖЄО №3342 від 20.03.2016 року та за ним проведена перевірка. Згідно зібраних матеріалів Сєвєродонецьким ВП ГУНП в Луганській області було прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Згідно копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №5141/111/34-2016 від 25.03.2016 року співробітниками Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області проводилась перевірка за повідомленням ОСОБА_2 (ЖЄО №3058 від 14.03.2016 року). В ході розгляду вказаного звернення з сином та його співмешканкою було проведено бесіди профілактичного характеру про неприпустимість антигромадської поведінки. У зверненні ОСОБА_2 не міститься ознак кримінального правопорушення.

У відповідності до копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №10378/111/34-2018 від 24.04.2018 року, 06.10.2017 року до Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області надійшло звернення ОСОБА_2 щодо конфлікту з сином ОСОБА_3 (ЖЄО № 18350 від 06.10.2017 року). 06.10.2017 року на місце події було направлено наряд співробітників УПП у м. Сєверодонецьк, Лисичанськ, Рубіжне. Згідно рапорту співробітників УПП конфлікт було вичерпано на місці, сторони конфлікту претензій один до одного не мали, від написання заяв відмовились. Заявник від письмової відповіді відмовився. На підставі викладеного, було прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Згідно копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №9441/111/34-2018 від 12.04.2018 року позивачу повідомлено, що його повідомлення до Сєвєродонецького ВП було зареєстровано до ЖЄО № 5325 від 29.03.2018 року і по ньому проведена необхідна перевірка. В ході розгляду повідомлення з його сином було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість учинення насилля в сім'ї та відносно нього було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У зв'язку з викладеним відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились та було прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян»

Відповідно до копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №9442/111/34-2018 від 12.04.2018 року позивачу повідомлено, що його повідомлення до Сєвєродонецького ВП було зареєстровано до ЖЄО № 5326 від 29.03.2018 року і по ньому проведена необхідна перевірка. В ході розгляду повідомлення з його сином було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість учинення насилля в сім'ї та відносно нього було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У зв'язку з викладеним відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились та було прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян»

Враховуючи положення ст. 47 Конституції України, ст. 116 ЖК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції дійшов висновку, щопозивачем не надано належних доказів систематичного руйнування чи псування відповідачем жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або факту триваючої антисуспільної поведінки, створення неможливих для інших умов проживання у спірній квартирі після вжиття до нього заходів запобігання чи громадського впливу, які виявились безрезультатними, тому суд вважав що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суд відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що антигромадська поведінка відповідача почалась в 2016 році та її систематичність підтверджується неодноразовими зверненнями позивача до Сєвєродонецького ВП 14 березня 2016 року, 20 березня 2016 року, 06 жовтня 2017 року, 29 березня 2018 року та за останнім зверненням позивача ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення насилля в сім'ї, а саме проти позивача, тому є всі підстави передбачені ст. 116 ЖК для виселення відповідача, не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пунктом 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, виселення з підстав систематичного порушення правил співжиття може мати місце лише при наявності вини відповідача і наявності з його боку протиправних систематичних дій. Оскільки виселення громадян із жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення є крайнім заходом, то суд може винести рішення про виселення тільки після того, як до особи, яка допустила вищевказані неправомірні дії, вже застосовувалися заходи попередження та громадського впливу, які виявилися безрезультатними.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року зі змінами, зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Отже, вирішуючи питання про виселення суд зобов'язаний враховувати заходи попередження та громадського впливу, які застосовані уповноваженим на те органом чи громадською організацією в межах їх компетенції.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2 звернувся з позовом про виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК України, у зв'язку з неможливістю спільного проживання через образи, конфлікти, погрози фізичного насильства.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили факт існування обставин, за наявності яких стаття 116 ЖК Української РСР пов'язує можливість бути виселеним без надання іншого жилого приміщення.

Матеріали справи не містять встановлених законом заходів попередження відповідача ОСОБА_3 щодо його неправомірних дій стосовно позивача. Наявні в матеріалах справи листи ВП ГУНП в Луганській області від 22.08.2016 року, від 25.03.2016 року, від 12.04.2018 року, від 24.04.2018 року щодо неодноразового звернення позивача з повідомленням щодо неправомірної поведінки відповідача не можуть розглядатися як заходи попередження про неправомірну поведінку відповідача, оскільки повідомлення були розглянуті як звернення позивача.

Лише факт звернення до правоохоронних органів зі скаргою на поведінку відповідача, яка, на думку позивача, порушує правила спільного співжиття, без застосування до винних осіб заходів впливу цими органами не є підставою для виселення відповідача.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є безпідставними, оскільки належних, допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин суду надано не було.

Допустимим доказом притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є постанова суду, яка в матеріалах справи відсутня, а зазначення в листі Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №9442/111/34-2018 від 12.04.2018 року про те, що відносно відповідача складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не свідчить про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

Виходячи з вимог закону та фактичних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми ст. 116 ЖК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів систематичного руйнування чи псування відповідачем жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або факту триваючої антисуспільної поведінки, створення неможливих для інших умов проживання у спірній квартирі після вжиття до нього заходів запобігання чи громадського впливу, які виявились безрезультатними.

Інші доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного застосування судами норм матеріального права ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм, на які посилається останній. Вказані доводи спростовуються змістом правильно застосованих судом першої інстанції норм матеріального права з урахуванням встановлених у справі фактичних обставин.

Наведені у апеляційній скарзі доводи позивача зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В.Коротенко

В.М.Луганська