Справа № 459/2161/18
Провадження № 2/459/143/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосад М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Шульган Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, та виселення особи з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В :

16.07.2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . В його обґрунтування послався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2012 року їй на праві приватної власності належить вказана квартира. З моменту її придбання в ній проживала її мама ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її вітчим ОСОБА_3 .. Вона не проживала у даній квартирі зв`язку із перебуванням на навчанні та в подальшому після реєстрації шлюбу проживала у квартирі чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син ОСОБА_5 . Після смерті мами відповідач продовжує проживати у належній їй квартирі без її згоди. Жодних цивільно-правових угод про право користування житлом між ними немає. На даний час у неї виникла потреба проживати у своїй квартирі. Відповідач відмовляється добровільно знятись з реєстрацій в її житлі та звільнити квартиру. Тому просить позов задовольнити.

Справа перебувала у провадженні судді Кріля М.Д.

25.07.2018 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Підготовче судове засідання призначалось на 05.09.2018 року, судове засідання не відбулось з технічних причин.

09.10.2019 року підготовче судове засідання не відбулось.

25.10.2018 року справу було передано шляхом повторного авторозподілу від судді Кріля М.Д..

21.02.2019 року у підготовчому судовому засіданні оголошувалась перерва.

29.03.2019 року підготовче провадження було закрито, справа призначалась до судового розгляду на 27.08.20019 року.

27.08.2019 року розгляд справи відкладався у зв`язку із неявкою відповідача для його повторного виклику.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Представник позивача подав суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користуванням спірним житловим приміщенням підтримав. Вимоги про виселення просив не розглядати.

Відповідач належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Однак останній у судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та відзиву не подав.

Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи.

Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розгляд справи призначався на 15.11.2019 року, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 02.12.2019 року.

Розглянувши заяву представника позивача, оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

За позивачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Павликом П.О..

Як вбачається з довідки про склад сім`ї №14202 від 06.07.2018 року у квартирі по АДРЕСА_3 зареєстровані позивач як власник та відповідач як піднаймач.

З моменту придбання у 2012 р. квартири в спірній квартирі проживала мама позивачки ОСОБА_4 із своїм чоловіком відповідачем ОСОБА_3 , який являється вітчимом позивачки.

З дня купівлі квартири позивачка не проживала у ній зв`язку із перебуванням на навчанні у м. Львів, а в подальшому у зв`язку із реєстрацією шлюбу проживала у квартирі чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивачки ОСОБА_4 померла.

Відповідач відмовляється добровільно знятись із реєстрації у квартирі позивачки.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник житлового будинку, квартири згідно зі ст. 383 ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР, ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є.

Згідно із ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у спірному житлі як піднаймач, однак членом сім`ї власника не являється, договору найму жилого приміщення не укладав. Факт його реєстрації у вказаній квартирі перешкоджає позивачці вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності житлом, наявність інших домовленостей між сторонами не встановлено.

Беручи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.12.2019 року.

Суддя: М. Д. Новосад