Єдиний унікальний номер судової справи: 473/1418/16-ц
Провадження № 22-ц/812/154/19 Доповідач апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

24 січня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 грудня 2018 року, постановлену суддею Лузан Л.В. в приміщенні того ж суду о 16:50 год., за заявою ОСОБА_2 про роз'яснення рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 засипати вигрібну яму, яка розташована на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, на відстані 5,3 м від стіни житлового будинку АДРЕСА_2. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 листопада 2017 року вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 демонтувати каналізаційні труби від санвузла (добудови до житлового будинку) по АДРЕСА_1 до вигрібної ями скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 демонтувати каналізаційні труби від санвузла (добудови до житлового будинку) по АДРЕСА_1 до вигрібної ями. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про роз'яснення рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року. Заявник просив роз'яснити чи треба вважати рішення суду таким, що передбачає демонтаж залізобетонних конструкцій та засипання ями сипучими матеріалами (земля, глина, пісок), чи достатньо відповідачами демонстрації державному виконавцю поверхового шару твердого матеріалу у не демонтованих залізобетонних конструкціях.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 грудня 2018 рокув задоволенні заяви заявнику відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що питання, які порушені ОСОБА_2 у заяві про роз'яснення рішення суду не стосуються форми (чіткості, зрозумілості, повноти) викладення резолютивної частини рішення.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, порушення принципу ефективного захисту прав та інтересів, просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про роз'яснення судового рішення.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз'яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

У пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Зі змісту заяви ОСОБА_5 про роз'яснення судового рішення вбачається, що фактично вона містить доводи заявника щодо зміни рішення та внесення в нього нових даних, а також стосується порядку виконання рішення суду першої інстанції в частині, що була залишена без змін при перегляді його в апеляційному порядку і в цій частині апелянтом ОСОБА_5 не оскаржувалось.

Мотивувальна та резолютивна частини судового рішення, яке просить роз'яснити ОСОБА_5, містять чіткі і зрозумілі висновки щодо обставин справи та встановлених правовідносин. Вказане рішення не допускає кілька варіантів тлумачення, у ньому викладені мотиви, наведено правовий висновок, який не є незрозумілим, а тому не підлягає роз'ясненню в порядку ст. 271 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_5 про роз'яснення рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення суду першої інстанції без змін.

-3-

Оскільки оскаржена ухвала суду першої інстанції залишена без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 271, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.