ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/544/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2019 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Дудки В.В., розглянувши в залі суду, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Встановив:

01.04.2019 AT КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.11.2016 у розмірі 11461,70 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.11.2016 відповідач у ПAT КБ «Приватбанк» ( на даний час AT КБ «Приватбанк») отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві. AT КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого станом на 17.03.2019 виникла заборгованість по кредиту у розмірі 11461,70 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

Ухвалою судді від 23.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу термін на надання відзиву на позов.

Представник позивача Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності від 31.01.2019 (а.с. 29), в судове засідання не з`явився, подав клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про проведення судового розгляду в його відсутність, проти задоволення позову заперечує, просив при ухваленні рішення врахувати поданий ним відзив на позов (а.с. 76).

У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач 08.10.2019 до суду та позивачу надав відзив, відповідно до якого не заперечує факт, що отримав в АТ КБ «Приватбанк» банківську карту, яку він отримав виключно для платежів, однак нею не користувався. Стверджує, що не отримував коштів за карткою, тобто саме отримання кредиту. В Анкеті-заяві відсутня інформація про те, в якій сумі встановлений кредитний ліміт, до позовної заяви не додано документів, які б стверджували факт встановлення кредитного ліміту. Також заперечує факт погашення кредиту, оскільки його не отримував. Кредитний договір повинен бути укладений у письмовій формі. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки вона є лише пропозицією укласти договір в розумінні ЦК. «Умови та правила надання банківських послуг» ним не підписані, тому він заперечує, що у 2016 році ознайомився саме з цими Умовами. Також вважає пропущеним строк позовної давності у три роки. Заборгованість, на думку позивача, виникла у 2016 році, саме тоді у позивача виникло право на звернення до суду, до позовної заяви додано розрахунок станом на 17.03.2019, а звернувся банк з позовом 01.04.2019, тобто пропустивши трирічний строк. З цих підстав, у позові прохав відмовити.

04.11.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказує, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, що визначає положення про договір приєднання. При оформленні кредиту заява про отримання кредиту підписується позичальником, який підтверджує, що він ознайомлений із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Позичальник підтвердив, що заява, Умови, Правила та Тарифи складають між ним та AT КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. Також, в анкеті-заяві від 21.11.2016 чітко вбачається інформація про персональні дані, необхідні для отримання кредитної картки. До матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55- днів пільгового періоду, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6 % (43,20 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів. З виписки із карткового рахунку чітко видно, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже і отримував картку «Універсальна». Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, доказів не укладення договору не надано, також ним не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином. Строк позовної давності також не пропущений, відповідно до Правил строк дії картки вказано на лицевій стороні до останнього календарного дня місяця, а саме 05.2020, а позов подано 29.03.2019 в межах строку позовної давності, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Так, у позовній заяві представник позивача посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.11.2016, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17.03.2019 має заборгованість в сумі 11461,70 грн., яка складається з: 675,46 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7214,25 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 2550,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 521,99 грн. - штраф (процентна складова).

При цьому позивач стверджує, що відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн., підписавши заяву № б/н від 21.11.2016 (а.с.10). Підписом відповідача у заяві останній надав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті позивача складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Однак, доводи сторони відповідача зводяться до того, що він не підписував та не був обізнананий з «Умовами і правилами надання банківських послуг», які нібито є частиною кредитного договору, про що вказує позивач.

Відповідно до п.2.1.1 «Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с.20), ці умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску і обслуговування Карт. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом.

Відповідно до п.2.1.1.2.1 «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначена у Заяві.

В оглянутій в судовому засіданні копії «Анкета-заявления о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» від 21.11.2016 (а.с.10), підписаній від імені відповідача, відсутнє визначення виду картки та не вказано дату отримання Картки, як те передбачено у п.2.1.1.2.1 «Умов та правил...».

Також позивачем надано витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» без підписів, визначень виду карти, яку обрав відповідач, не вказано дату отримання. Слід відмитити, що згаданий витяг містить інформацію по чотирьом різновидам карт «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», тарифи, строки повернення і відсотки у яких різняться між собою. З наданих позивачем доказів, суд не може встановити для отримання якої з цих чотирьох видів кредитних карт (чи будь-яких інших) відповідач підписав договір.

Надана позивачем довідка (а.с.86) не підтверджує зворотнього, хоча і містить № картки 070917 зі строком дії до 05.2020 року.

Суд вважає за доцільне зауважити, що позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення останнього на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами - розмір тіла кредиту, розмір відсотків, строк повернення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відтак, суд доходить висновку, що позивачем належними доказами не доведено на яких істотних умовах сторони дійшли згоди укласти кредитний договір.

Крім того, оскільки Умови та Правила надання банком банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт, в редакції доданій до позову, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови, Правила та Тарифи містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного розміру Кредитного ліміту, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови, Правила та Тарифи надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Суд зауважує, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З огляду на зроблені судом висновки, доводи позивача щодо достатності розміщення на сайті Умов, правил для доведення перед судом факту, що вони є частиною укладеного Договору, судом спростовуються.

Аналогічної правової позиції дотримується й Верховний Суд, як колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, у постановах: від 25 січня 2018 року у справі № 212/10084/13-ц (провадження № 61-1565св18), від 30 січня 2018 року у справі № 734/1905/16-ц (провадження № 61-245св18), від 20 червня 2018 року у справі № 554/2254/16-ц (провадження № 61-19530св18), від 04 липня 2018 рокуу справі № 438/489/16-ц (провадження № 61-3365св18), так і колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, у постановах: від 29 січня 2018 року у справі № 229/2048/16-ц (провадження№ 61-1475св18), від 07 лютого 2018 року у справі № 751/5977/17 (провадження № 61-560св17).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не було представлено суду належних доказів на підтвердження того, що між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір, у якому у письмовій формі знайшло б своє відображення дійсне волевиявлення відповідача (підтверджене, серед іншого, наявністю його підпису) на отримання від банку грошових коштів у кредит у певному розмірі та зобов`язання повернути його зі сплатою певного розміру процентів.

Водночас, суд не ставить під сумнів той факт, що відповідач користувався банківськими послугами позивача, а саме банківською карткою № НОМЕР_1 , як те підтверджено представленою випискою банку, а саме: 23.11.2016 зняттям готівки в банкоматі в розмірі 450, 00 грн. та 29.11.2016 розрахунок в розмірі 19,85 грн. за покупку продуктів (а.с.85). При цьому, суд не може застосувати наслідки, що характерні для правовідносин, коли всі ознаки таких правовідносин судом не встановлено.

З наведених вище норм процесуального закону вбачається, що суд не має збирати докази за власною ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Одночасно суд не приймає до уваги заперечення відповідача про застосування судом строку позовної давності, оскільки з аналізу ст. 256, 267 ЦК України, вбачається, що наслідки спливу строку позовної давності мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено порушення права з метою захисту якого звертається позивач. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача, якому відмовлено в позові.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 265 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

В задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. О. Говоруха