КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Київ

Справа № 22-778 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Яровенко Н.О.

Унікальний №755/5341/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка дає в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_1, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації та об'єднаний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування реєстрації та вселення,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_2, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КозаєваН.М., Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстрації.

Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 серії та номеру 4388, укладений 22 вересня 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Михайлівною; скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої НаталіїМихайлівни про державну реєстрацію запису №16585300 від 22 вересня 2016 року про право власності власника ОСОБА_1 на об'єкт нерухомого майна реєстраційний номер 00 квартиру однокімнатну загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу з послідуючим виключенням рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31572583 від 26 вересня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

В обґрунтування позову посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її колишній чоловік ОСОБА_7, якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_3.

З метою отримання спадщини після смерті батька, її неповнолітній син ОСОБА_3 звернувся з відповідною заявою до Десятої Київської державної нотаріальної контори та отримав 09 лютого 2017 року витяг № 46705188 про реєстрацію спадкової справи № 60218676, сформований державним нотаріусом Домашенко В.В.

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №431476 від 26 березня 2017 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_1, яка є рідною сестрою померлого.

Право власності було зареєстроване державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу, серія та номер 4388, виданий 22 вересня 2016 року.

Позивач наполягала, що даний договір купівлі-продажу квартири є фіктивним, оскільки померлий проживав у спірній квартирі до самої смерті і після зняття його з реєстраційного обліку в квартирі залишився зареєстрованим лише ОСОБА_3

Відповідачем не було проінформовано Комунальне підприємство «Центр комунального сервісу» про перехід права власності на квартиру, в спірній квартирі вона не реєструвалась та ніколи не проживала, комунальні платежі не сплачувала, тому прийняття майна згідно оформленого договору купівлі-продажу не здійснила.

З метою незаконного позбавлення сина права власності на спірну квартиру померлий за життя разом з ОСОБА_1 склав заповіт на ім'я рідного брата - ОСОБА_5

На підставі рішення суду з померлого в примусовому порядку здійснювалось стягнення аліментів на ім'я позивача на утримання малолітнього сина.

З метою належного виконання рішення суду державним виконавцем Ніжник Т.М. 25 лютого 2011 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, зокрема і на спірну квартиру. Накладений державним виконавцем арешт станом на 24 лютого 2017 року не знятий.

У зв'язку зі злісним ухиленням ОСОБА_7 від сплати аліментів 02 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію про порушення кримінального провадження, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та вручено ОСОБА_7 повідомлення про підозру.

Загальний розмір заборгованості померлого по аліментам станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року становив 38 060,75 грн.

Згідно інформації наданої Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації за період з 2015-2016 років ОСОБА_7 дозволу на здійснення купівлі-продажу спірної квартири не отримував.

Неповнолітній ОСОБА_3 зареєстрований у спірній квартирі починаючи з 13 травня 2003 року по дату звернення з позовом.

Вказувала, що її неповнолітній син не є стороною договору купівлі-продажу, однак, є спадкоємцем першої черги після смерті батька та має право на отримання обов'язкової частки.

21 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н.М., Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування реєстрації та вселення.

Просив постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження поданого ним позову з матеріалами цивільної справи №755/5341/17 і слухати їх в одному провадженні; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 серії та номеру 4388, укладений 22 вересня 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №4388; скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни про державну реєстрацію запису №16585300 від 22 вересня 2016 року про право власності власника ОСОБА_1 на об'єкт нерухомого майна реєстраційний номер 00 квартиру однокімнатну загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу з послідуючим виключенням рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31572583 від 26 вересня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_7, якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_3.

З метою отримання спадщини після смерті батька він звернувся з відповідною заявою до Десятої Київської державної нотаріальної контори та отримав 09 лютого 2017 року витяг № 46705188 про реєстрацію спадкової справи №60218676, сформований державним нотаріусом ДомашенкоВ.В.

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №431476 від 26 березня 2017 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_1, яка є рідною сестрою померлого.

Право власності було зареєстроване державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу, серія та номер 4388, виданий 22 вересня 2016 року.

Позивач наполягав, що даний договір купівлі-продажу квартири не створив відповідних юридичних наслідків, оскільки батько проживав у спірній квартирі до самої смерті і після зняття його з реєстраційного обліку в квартирі залишився зареєстрованим лише він.

Зазначав, що укладення спірного договору купівлі-продажу його батьком було здійснене з метою позбавлення його (позивача) права власності на спірну квартиру, як і попереднє складання заповіту на ім'я рідного брата - ОСОБА_5

Оспорюваний договір був укладений на підставі підробленої довідки Форми №3, яка містить недостовірну інформацію, що в свою чергу є підставою для визнання його недійсним.

На підставі рішення суду з померлого в примусовому порядку здійснювалось стягнення аліментів на утримання малолітнього сина.

З метою належного виконання рішення суду державним виконавцем Ніжник Т.М. 25 лютого 2011 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, зокрема і на спірну квартиру. Однак відомості до реєстру внесені не були. Проте накладений державним виконавцем арешт станом на 24 лютого 2017 року не знятий.

Згідно інформації наданої Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації за період з 2015-2016 років ОСОБА_7 дозволу на здійснення купівлі-продажу спірної квартири не отримував.

Відповідач постійно чинить перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою, самостійно там не проживаючи, вселила квартиранта.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року було об'єднано в одне провадження цивільну справу №755/5341/17 за позовом ОСОБА_2, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н.М., Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та цивільну справу №755/14583/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н.М., Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири недійсним та вселення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Об'єднаний позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 22.09.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., зареєстрований в реєстрі за №4388. Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію запису №16585300 від 22.09.2016 року пр. оправо власності власника ОСОБА_1 на об'єкт нерухомого майна реєстраційний номер 00 на квартиру АДРЕСА_4, на підстав договору купівлі-продажу з послідуючим виключенням рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31572583 від 26.09.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_4, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції щодо об'єднаного позову, ОСОБА_1, 06 березня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції в частині об'єднаного позову скасувати та постановити в цій частині нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки факту надання саме померлим ОСОБА_7 нотаріусу довідки Форми №3, за якою окрім нього інших зареєстрованих осіб в квартирі не було.

Обґрунтування судом першої інстанції прийнятого рішення отриманою від Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва відповіддю від 06 червня 2017 року, є недоречним та безпідставним. Оскільки запитуваним органом було повідомлено суд щодо відсутності в нього повноважень стосовно проведення відповідних експертиз для встановлення факту дійсності наявних на довідці №1125 від 15 вересня 2016 року підписів та печатки №91.

Відсутність експертного висновку щодо спростування дійсності підписів та печатки наявних на довідці, не давали суду першої інстанції законних та обґрунтованих підстав для тверджень щодо неправдивості інформації наявної в ній.

Оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження зареєстрованого місця перебування ОСОБА_3 в спірній квартирі судом не встановлено, тому правові підстави для визнання договору недійсним через відсутність дозволу органу опіки та піклування відсутні.

Судом першої інстанції не було враховано правову позицію Верховного Суду України в справі №6-589цс16 від 06 квітня 2016 року та в справі №6-1002цс17 від 10 липня 2017 року, що сам по собі факт вчинення батьками малолітніх дітей певних правочинів без попереднього дозволу органу опіки та піклування не є безумовною підставою для визнання такого правочину недійсним.

Визнання такого правочину недійсним можливе лише в разі того, якщо це призвело до порушення права особи, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Суди повинні перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання.

Законний представник неповнолітнього факт постійного його проживання разом з нею за іншою адресою, ніж у спірної квартири, не заперечувала.

Враховуючи наведене у суду першої інстанції навіть в разі встановлення факту реєстрації позивача за адресою спірної квартири, були відсутні правові підстави для визнання договору її купівлі-продажу недійсним.

11 квітня 2018 року ОСОБА_2, як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу. (ч.1 ст.357 ЦПК України)

Згідно ч.2 ст.33 ЦПК України справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов'язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач.

Абзацом 1 п.15.4 розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 р.) визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Київської області від 21.03.2018 р. було визначено колегію суддів у справі: суддя-доповідач - Заришняк Г.М., суддів - Андрієнко А.М., Мараєва Н.Є.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за поданою апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року Апеляційний суд міста Києва було ліквідовано та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Указом Президента України №297/2018 від 28 вересня 2018 року судді Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області були переведені на роботу на посади суддів Київського апеляційного суду.

Рішенням зборів суддів, які відбулися 02 жовтня 2018 року, днем початку роботи Київського апеляційного суду відповідно до повідомлення голови новоутвореного суду, опублікованого у газеті «Голос України», визначено 03 жовтня 2018 року.

Згідно п.3 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. (ч.2 ст.32 ЦПК України)

На виконання вимог Закону, Апеляційним судом міста Києва передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Гаращенку Д.Р.

Судді, які входять до складу колегії: Гаращенко Д.Р. - головуючий суддя, судді: Пікуль А.А., Невідома Т.О.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 р. справу було прийнято до провадження, призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_11 заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, повідомлялась за зазначеною нею в апеляційній скарзі адресою як місця її постійного проживання та отримання поштової кореспонденції, причини неявки суду не повідомила.

Колегія суддів прийшла до висновку, що апелянт ОСОБА_1 свідомо не отримує повідомлень про виклик до суду за зазначеною нею самою адресою, що підтверджується наданою до суду довідкою Київської міської Дирекції АТ «УКРПОШТА» Відділення поштового зв'язку 99 від 04.01.2019 р. про те, що повідомлення на адресу та ім'я апелянта надходило тричі. По кожному повідомленню двічі апелянт ОСОБА_1 повідомлялась співробітниками поштового відділення, про надходження листа повідомлення до поштової скриньки, так як дома апелянта ОСОБА_1 не заставали, але за отриманням повідомлень апелянт до поштового відділення не зверталась.

Приватний нотаріус Козаєва Н.М. в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, своїм листом від 18.12.2018 р. просиларозглядати справу у її відсутності.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_11 вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 було об'єднано в одне провадження цивільні справи за № 755/5341/17 та № 755/14583/17.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6).

Померлий був колишнім чоловіком ОСОБА_2 та рідним батьком ОСОБА_3, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.20) та копією свідоцтва про народження (а.с.7).

Після смерті батька ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.8).

Від нотаріуса йому стало відомо, що об'єкт спадкового майна - квартира АДРЕСА_5, яка належала на праві власності померлому була за життя його батька відчужена за договором купівлі-продажу.

Суд першої інстанції встановив, що 22.09.2016 року між померлим ОСОБА_7 та його рідною сестрою ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири (а.с.32), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Козаєвою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 4388.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції зазначив, що правочин вчинений померлим ОСОБА_7 суперечить правам та інтересам позивача, як неповнолітнього, крім того на спірну квартиру 25.02.2011 року, старшим державним виконавцем відділу було накладено арешт на все майно боржника, до складу якого входила і спірна квартира, та оголошено заборону на його відчуження.

Також підставою для задоволення позову стало те, що протягом 2015-2016 років органом опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації дозвіл на здійснення правочину купівлі-продажу спірної квартири, де зареєстрована неповнолітня дитина не надавався.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам даної процесуальної норми.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта проте, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки факту надання саме померлим ОСОБА_7 нотаріусу довідки Форми №3, за якою окрім нього інших зареєстрованих осіб в квартирі не було.

Судом першої інстанції було встановлено, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири померлим було надано нотаріусу довідку форми № 3, відповідно до якої в квартирі № 49 зареєстрована одна особа - ОСОБА_7 (а.с.40).

Довідка за № 1125 видана 15.09.2016 року Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва.

Згідно відповіді на адвокатський запит Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва повідомлено, що відповідно до журналу реєстрації довідок Дніпровського районного відділення Концерну довідка про склад сім'ї та зареєстрованих осіб (форма №3) від 15.09.2016 року за № 1125 не видавалася.

Крім цього, форма довідки № 1125 від 15.09.2016 року, не відповідає формі затвердженій Регламентом Концерну та містить недостовірні відомості відносно зареєстрованих осіб (а.с.95).

Згідно довідки № 560 від 21.03.2017 року, виданої Центром комунального сервісу № 91, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою, АДРЕСА_6 з 13.05.2003 р. по теперішній час.

Після смерті батька позивач зареєстрований у спірній квартирі один (а.с.184).

З форми № 16 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований в спірній квартирі з 13.05.2003 року (а.с.189).

Аналогічна інформація міститься у витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с.213,214).

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві від 17.07.2017 року на виконанні у відділі перебувало ВП №17784599 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1219/09 від 13.05.2009 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з померлого ОСОБА_7 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2009 року та до його повноліття.

Також в листі зазначено, що 25.02.2011 року, старшим державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що відомості про арешт майна боржника до реєстру не вносилися (а.с.188, 11).

Тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Посилання апелянта на недоречність та безпідставність обґрунтувань покладених в основу оскаржуваного рішення, а саме відповіді Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва від 06 червня 2017 року, через відсутність в запитуваного органу повноважень для проведення експертизи наявних на довідці №1125 від 15 вересня 2016 року підписів та печатки № 91, є безпідставними.

Відсутність експертного висновку щодо спростування дійсності підписів та печатки наявних на довідці не впливає на висновок суду першої інстанції, оскільки цей висновок базується на наявних в матеріалах справи доказах.

Судом відповідно до ст. 275 ЦПК України зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Суд першої інстанції дійшов до свого висновку з мотивованим обґрунтуванням і аналізом усіх наданих сторонами доказів та матеріалів справи.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта щодо не врахування в оскаржуваному рішенні правової позиції Верховного Суду України в справі №6-589цс16 від 06 квітня 2016 року та в справі № 6-1002цс17 від 10 липня 2017 року, що сам по собі факт вчинення батьками малолітніх дітей певних правочинів без попереднього дозволу органу опіки та піклування не є безумовною підставою для визнання такого правочину недійсним.

Одночасно звертаючи увагу, що визнання такого правочину недійсним можливе лише в разі того, якщо це призвело до порушення права особи, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. До саме таких наслідків і призвело відчуження спірної квартири без відповідного дозволу органу опіки та піклування.

Неповнолітній не був позбавлений права користування, та на момент укладення договору купівлі-продажу воно за ним зберігалось.

Проживання неповнолітнього разом з матір'ю, як законним представником, за іншою адресою, не позбавляє його права на житло де він зареєстрований.

Окрім іншого, судом першої інстанції було встановлено, що померлий ОСОБА_7 вживав наркотичні засоби, починаючи з 11.04.2000 року, перебував під наркотичним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом - розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, сидром залежності. (а.с.98).

На момент розгляду справи в суді першої інстанції правові позиції Верховного Суду України не були обов'язковими для застосування при вирішенні справи. Суд повинен застосовувати певні правові позиції на власний розсуд, які за його переконанням узгоджуються з встановленими обставинами справи.

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до частини 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

З відповіді служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві адміністрації від 21.02.2017 року вбачається, що протягом 2015-2016 років органом опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації дозвіл на здійснення правочину купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_7 не надавався, так як до служби у справах дітей матеріали по даній квартирі не надходили (а.с.17).

Мати позивача в силу життєвих обставин та неможливості проживання разом з померлим, була вимушена виїхати з квартири, оскільки померлий її бив та вживав наркотичні засоби.

Позивач ОСОБА_3 не має будь-якої власності, та іншого житла.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини стосовно пункту 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист право людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, підтверджує, що воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення у справі Powell and Kayner v. The U.K. від 21.02.1990 р.).

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. The U.K. від 24111986 р.), так і наймача (рішення у справі Lorcos v. Cyprus від 18.02.1999 року ).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в пункту 1 цієї статті, є виправданим.

Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я і моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

З метою захисту прав дітей, законодавець чітко передбачив, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 ЦПК України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а враховуючи положення ст. 218 ЦК України, заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях осіб.

Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 січня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль