КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1162/2019
Справа № 361/2011/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Василишина В.О. в м. Бровари 18 жовтня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2018 року позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути із ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11578,48 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що ОСОБА_4 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву б/н від 16 грудня 2010 року, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». 23 жовтня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак у порушення умов договору свої зобов'язання відповідач не виконала, внаслідок чого станом на 15 лютого 2018 року має заборгованість в розмірі 11578,48 грн., з яких 1360,81 грн. - заборгованість за кредитом, 9190,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 527,55 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 2308,31 грн. та судові витрати 351,28 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року в частині зменшення заборгованості по процентам, відмови в стягненні штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов, і частині стягнення тіла кредиту рішення не оскаржується.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що позивачем надано до суду розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви від 16 грудня 2010 року, довідку про встановлення кредитного ліміту, Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, додатково додається виписка по рахунку та наказ банку про затвердження Умов та правил надання банківських послуг. Натомість, відповідач за час розгляду справи в суді заперечень проти позову банку не подавав, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в тому числі, нарахованих відсотків та тарифів, не оспорював, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечував. Отже, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Посилався на ст. ст. 207, 639 ЦК України щодо укладення правочину і ст. 634 ЦК України, яка регулює договір приєднання, а також п. 14.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», умови яких не встановлюють обов'язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участь у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема підписанням типового бланку або типової анкети-заяви, що і було зроблено відповідачем. Відповідно до підписаної ОСОБА_4 анкети-заяви, відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє та зобов'язується неухильно дотримуватись їх положень.

Вказував, що розмір відсоткової ставки та штрафів у зв'язку з порушенням зобов'язання та порядок їх нарахування сторони визначили в Тарифах, Умовах та правилах надання банківських послуг, які є складовою частиною договору та їх підписання не є обов'язковим, що підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними в постановах 09 липня 2018 року по справі № 202/19403/13-ц, від 21 березня 2018 року по справі № 441/569/17, від 07 березня 2018 року по справі № 755/18246/15-ц, від 06 лютого 2018 року по справі № 755/2720/16-ц

Зазначав, що із виписки по рахунку слідує, що відповідач не лише користувався кредитними коштами, але частково і погашав заборгованість, в тому числі і після підвищення розміру процентної ставки. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про згоду з розміром нарахованих відсотків. На момент укладення договору діяла відсоткова ставка в розмірі 27,6 % річних, далі відсоткову ставку було збільшено до 32,4 % річних та 42,00 % річних. Не зрозуміло, чому суд не врахував початкову відсоткову ставку при здійсненні розрахунків, а здійснив розрахунок за обліковою ставкою НБУ.

Відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов'язаний сплатити проценти за їх використання у відповідності до положень договору та штраф у зв'язку з порушенням зобов'язань за договором.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Позивачем в апеляційній скарзі заявлене клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом сторін), разом із тим, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем в клопотанні про виклик сторін не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі тіла кредиту 1360,81 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами 947,50 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, однак позивачем не було доведено ту обставину, що відповідачем підписані Умови та Правила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною до анкети-заяви. Отже, розмір процентної ставки, порядок її зміни та сплати процентів не врегульовані умовами кредитного договору, а отже позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ за період з 23 жовтня 2013 року по 15 лютого 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за процентами та штрафами, суд першої інстанції встановив, що дані вимоги є недоведеними.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що на а. с. 8 міститься копія анкети-заява ОСОБА_4 від 16 грудня 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Своїм підписом в анкеті-заяви ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Вона зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися із їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

В нижній частині анкети-заяви клієнту запропоновано оформити на своє ім'я: платіжна карта кредитка «Універсальна», пенсійна карта, карта Gold, зарплатна карта, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста карта, ідентифікація з паспортом, з яких ОСОБА_4 обрано платіжну карту кредитка «Універсальна», однак бажаний кредитний ліміт не зазначено.

Також позивачем надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_4, згідно якої старт карткового рахунку - 21 червня 2011 року, в подальшому відбувалися зміни кредитного ліміту, остання з яких - 18 серпня 2015 року, встановлено кредитний ліміт 1370 грн. (а. с. 7).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог в частині оскаржуваного рішення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Судом встановлено, що позичальник отримав кредитні кошти і вказана обставина ніким не заперечується, а отже позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1360,81 грн. відповідно до розрахунку а. с. 6 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки наявність заборгованості в такому розмірі підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що суть договору приєднання, який і було укладено сторонами, полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

За таких обставин банк вважав, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки такий підпис не є обов'язковим.

Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16), яка була належно врахована судом першої інстанції.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач в будь-який час міг вільно та самостійно знайомитися з Умовами та Правилами, Тарифами банку як у відділенні банку, так і на сайті банку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, а також щодо порядку їх зміни та порядок сплати, а отже вимоги банку про стягнення зазначених складових заборгованості є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Дані висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Виходячи із вищевикладеного, не приймаються апеляційним судом доводи позивача в апеляційній скарзі, що, укладаючи кредитний договір, відповідач висловив свою згоду про укладення договору, а також те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Такі доводи позивача не спростовують висновків суду, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє посилання апеляційної скарги на презумпцію правомірності договору, який відповідачем не оспорювався і не визнавався у судовому порядку недійсним.

Не спростовують висновків суду доводи апеляційної скарги про надання на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем належних та допустимих доказів по справі, які відповідачем не заперечено, оскільки саме на позивача покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, а подання заперечень проти вимог позивача є правом, а не обов'язком відповідача, і відсутність таких заперечень сама по собі не свідчить про визнання ним позову або наявність підстав для його задоволення судом.

Із цих же підстав відхиляються доводи апеляційної скарги, що дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості підтверджують наявність згоди сторін щодо умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частково задовольняючи позов, судом також стягнуто відсотки із відповідача за користування кредитом в розмірі 947,50 грн. Оцінюючи правильність висновків суду в цій частині, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Належним чином врахувавши дані вимоги закону, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оскільки обставини отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 1360,81 грн. є доведеними, позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом підлягають задоволенню, однак, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо їх розміру, розмір відсотків відповідно до ст. 1048 ЦК України визначається на рівні облікової ставки НБУ та складає 947,50 грн., які судом розраховано за формулою (Сума боргу) х (Ставка НБУ %) / 100 % / 365 днів х (Кількість днів) = Сума.

Апеляційний суд погоджується із даними розрахунками, вважаючи їх арифметично правильними та економічно обґрунтованими, та звертає увагу, що доводами апеляційної скарги вони не спростовані, враховуючи, що позивач заперечував самі підстави нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ, а не на рівні 27,6 % річних, які позивач вважав погодженим розміром процентів за кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :