Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 207/1271/15-ц

провадження № 61-8609св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Яремка В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 лютого 2016 року у складі судді Тюлюнової В. Г. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Лисичної Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, що 02 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Свердбанк»), яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Свердбанк» (далі - ВАТ «Свердбанк»), яке у свою чергу є правонаступником Акціонерного комерційного інвестиційного банку «ТАС-КомерцБанк» (далі - АКІБ «ТАС-КомерцБанк»), та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладений договір факторингу № 11, відповідно до умов якого ПАТ «Свердбанк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2006 року № 310/0806/87-218, який був укладений між АКІБ «ТАС-КомерцБанк» та ОСОБА_2 , відповідно до умов указаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 100 000 грн та зобов`язується повернути у строк до 08 вересня 2011 року або достроково зі сплатою 21 відсотки річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,5 кв. м, житловою площею 27,4 кв. м, що підтверджується іпотечним договором від 19 серпня 2006 року № 310/0806/87-218-Z-1, укладеним між АКІБ «ТАС-КомерцБанк» та ОСОБА_1 . Через неналежне виконання умов кредитного договору за відповідачем станом на 05 січня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 664 308,20 грн, яка складається із заборгованості: за кредитом - 192 304 грн, за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 120 873,76 грн, за нарахованими відсотками на дату подання позову - 118 274,86 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язання - 227 086 грн, трьох відсотків річних від простроченої суми - 5 769,10 грн.

У рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості у розмірі 664 308,20 грн за кредитним договором від 09 серпня 2006 року № 310/0806/87-218 ТОВ «Вердикт Фінанс» просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом передачі ТОВ «Вердикт Фінанс», визнати за позивачем право власності на квартиру, припинити право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру, виселити з квартири ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Фнанс» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 вересня 2010 року у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 19 серпня 2006 року № 310/0806/87-218-Z-1, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , вже було звернуто стягнення на спірний предмет іпотеки.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Фінанс» відхилено, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 лютого 2016 року змінено в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що питання законності підстав постанови Баглійського відділу державної виконавчої служби про повернення виконавчого документа стягувачеві не розглядалось, дії державного виконавця, зокрема в частині повернення виконавчого документа стягувачеві, не оскаржувались. Також апеляційний суд зазначив, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не містить вимог щодо виселення мешканців квартири, а тому закон не зобов`язує залучати до розгляду справи орган опіки та піклування для захисту прав неповнолітньої, яка зареєстрована у спірній квартирі, як про це помилково вказав суд першої інстанції.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2016 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулось до суду із касаційною скаргою на судові рішення першої та апеляційної інстанцій, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не в повній мірі встановили фактичні обставини справи, які мають значення для вирішення справи. Суди мали виходити з того, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки є способом звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки такий спосіб передбачений договором, то іпотекодержатель відповідно до частини другої статті 16 ЦПК України має право вимагати застосування його судом.

На думку заявника суди не врахували, що попереднє судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, а виконавчий лист повернуто стягувачу.

Заперечення на касаційної скарги не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що 09 серпня 2006 року між АКІБ «ТАС-КомерцБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 310/0806/87-218, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 100 000 грн, який зобов`язався повернути у повному обсязі у строк до 08 вересня 2011 року або достроково зі сплатою 21 відсотки річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується іпотечним договором від 19 серпня 2006 року № 310/0806/87-218-Z-1, укладеним між АКІБ «ТАС-КомерцБанк» та ОСОБА_1

АКІБ «ТАС-КомерцБанк» у зв`язку з приведенням своєї діяльності у відповідності до норм чинного законодавства, змінив своє найменування на ВАТ «Свердбанк», а з 30 квітня 2009 року - на ПАТ «Свердбанк», між яким та ТОВ «Вердикт Фінанс» 02 лютого 2012 року укладений договір факторингу № 11, відповідно до умов якого ПАТ «Свердбанк» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2006 року № 310/0806/87-218. Станом на 05 січня 2014 року заборгованість відповідача через неналежне виконання умов договору становила 664 308,20 грн.

У вересні 2008 року ПАТ «Свердбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 19 серпня 2006 року № 310/0806/87-218-Z-1 на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та на предмет застави за вказаним договором.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 вересня 2010 року позовні вимоги ПАТ «Свердбанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 19 серпня 2006 року № 310/0806/87-218-Z-1 на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та на предмет застави за договором застави від 19 серпня 2006 року

№ 310/0806/87-218-Z-1 та додатковим договором від 19 серпня 2006 року № 1 до договору застави, що належить ОСОБА_3 , і знаходить за адресою АДРЕСА_2 : напівавтомати МТ-1200-3/1 для видуву ПЕТ пляшок з ПЕТ преформ у кількості 2 штуки з комплектуючим обладнанням: компресор - 1 штука, видувна машина - 1 штука; піч для розігріву ПЕТ преформ - 1 штука, збірник повітря (ресівер) - 1 штука, транспортер для готових пляшок - 1 штука; лінію розливу, автомат наклейки етикетки 1 штука; термотонель - 1 штука; конвеєр однорядний - 1 штука, передані на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 19 серпня 2006 року № 310/0806/87-218-Z-1, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , задовольнивши позовні вимоги на суду 328 060,46 грн.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 листопада 2013 року поновлено ТОВ «Вердикт Фінанс» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2п-9/10 від 07 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Поновлено ТОВ «Вердикт Фінанс» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2п-9/10 від 07 вересня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 310/0806/87-218-Z-1 від 19 серпня 2006 року - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Постановою Баглійського відділу державної виконавчої служби від 21 грудня 2015 року про повернення виконавчого документа виконавчий лист № 2п-9/10, виданий 07 вересня 2010 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська, повернуто стягувачу. Дії державних виконавців щодо повернення виконавчого листа стягувачу не оскаржувалися.

На обґрунтування постанови про повернення виконавчого листа представник відповідача заявив, що не має повноважень щодо уточнення позовних вимог і залучення ОСОБА_1 як представника неповнолітньої доньки і органу опіки і піклування адміністрації Баглійського району м. Дніпродзержинська як третьої особи, тому за таких підстав суд не може задовольнити вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки спірної квартири.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суди правильно звернули увагу на те, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 вересня 2010 року у рахунок погашення заборгованості за іпотечним договором від 19 серпня 2006 року № 310/0806/87/218-Z-1 звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, ПАТ «Сведбанк», звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 вересня 2010 року, використало наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку із невиконанням умов іпотечного договору, та звернуло стягнення на іпотечне майно.

Повторне звернення стягнення на одне і те саме майно та з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено.

Відповідно до частин першої, другої статті 14 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, (далі - ЦПК України 2004 року) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

При цьому після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України 2004 року).

Наведені в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, тому що при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених обставин справи, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Залишаючи без задоволення касаційну скаргу, Верховний Суд також виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Статтею 36 Закону, яка має назву: «Позасудове врегулювання», передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

У свою чергу, статтею 37 Закону, яка має назву: «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки», передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що стаття 37 Закону не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Таким чином, суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, а також правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 21 березня 2018 року № 14-38цс18.

У названій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі

№ 6-1851цс15, крім того, зазначила наступне.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

У зв`язку з наведеним відхиляються доводи касаційної скарги про можливість набуття ТОВ «Вердикт Фінанс» права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що судами попередніх інстанцій не вирішено усіх заявлених позовних вимог. Проте указане не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки заявник вправі ініціювати ухвалення додаткового рішення чи розгляду тих вимог, які залишилися нерозглянутими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є по суті правильним, тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 лютого 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик