справа № 754/4893/18 головуючий у суді І інстанції Бабко В.В.
провадження № 22-ц/824/1414/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року у справі за позовомОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом та просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3; визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, 2011року народження, за місцем проживання матері ОСОБА_5 за адресою - АДРЕСА_1; призначити ОСОБА_3, 1982 року народження, виплату аліментів на користь дитини ОСОБА_6, 2011 року народження, у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 січня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого вони мають дитину - ОСОБА_6, 2011 року народження. З часу укладення шлюбу стосунки позивача та відповідача погіршилися, подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати взаєморозуміння та довіри один до одного, різні погляди на життя. Вихованням дитини займається позивач, а тому очевидно, що місце проживання дитини має бути визначено з матір'ю. Позивач зазначає, що відповідач повинен брати участь у матеріальному забезпеченні малолітньої дитини у вигляді аліментів. Домовленості про порядок і способи участі в утриманні дитини між сторонами не досягнуто.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове рішення, яким встановити аліменти у розмірі ? частини від усіх видів доходів та скасувати рішення суду в частині визначення місця проживання дитини, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог через відсутність спору між сторонами. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що йому незрозуміло чим керувався суд, визначаючи аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу. Позивач не надала доказів того, що для забезпечення належного фізичного, психологічного та культурного розвитку дитини необхідний розмір аліментів становить не менше 5 000 грн. тільки з відповідача. Обов'язок доказування щодо потреби дитини у збільшеному розмірі аліментів покладається на позивача. Суд першої інстанції не з'ясував чи дійсно відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. На даний час органом опіки та піклування розглядається спір щодо участі батька у вихованні дитини. Текст заяви про визнання позову не був складений відповідачем особисто, а він лише заповнив наданий йому бланк заяви про визнання позову. Підписуючи заяву відповідач не у повній мірі розумів наслідки підписання запропонованого йому бланку заяви, оскільки він не є фахівцем у галузі права та навіть не має вищої освіти. Заявлена позивачем вимога про визначення місця проживання дитини разом з нею є абсолютно безпідставною, оскільки фактично сторони це питання узгодили між собою у добровільному порядку, а, отже, з цього питання спір між сторонами відсутній. У матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування, а, отже, суд не виконав вимоги ст. 19 СК України. Позивач також не у повному обсязі сплатила судовий збір.

Отже, рішення суду першої інстанції переглядається в частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що матеріали справи містять достатньо доказів на обґрунтування вказаного розміру аліментів. Відповідач визнав позов, написавши відповідну заяву. Підписуючи вказану заяву, ОСОБА_3 мав повну цивільну дієздатність. Представник скаржника не надав суду доказів, що суд не роз'яснив сторонам наслідки визнання позову відповідачем. Оскарження рішення суду відповідачем підтверджує наявність спору щодо визначення місця проживання дитини. Твердження відповідача щодо бажання бачитися та спілкуватися з дитиною не підтверджене жодними доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 січня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7).

Згідно акту обстеження умов проживання № 75 від 05 липня 2018 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає з матір'ю ОСОБА_5 по АДРЕСА_1. У матері наявні умови для належного проживання та розвитку дитини. Дочка та мати проживають разом постійно, мати піклується та займається належним вихованням дитини(а.с.35).

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач одна несе витрати по утриманню дочки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Дитина завжди знаходилася та знаходиться під опікою та піклуванням матері, а тому можливо визначити місце проживання ОСОБА_6 з матір'ю.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_6, яка на даний час проживає з матір'ю. У силу вимог ст. 181 СК України позивач має право на стягнення на її користь аліментів на утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів у частці від доходів, яка становить 1/3 частину, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував такий розмір аліментів, не навів мотивів, якими він керувався при ухваленні рішення в цій частині, не обґрунтував своїх висновків та можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.

У своєму рішенні суд зазначив про добровільну згоду відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від його доходів. Так, у матеріалах справи міститься заява відповідача про визнання ним позову.

При цьому, судом не взято до уваги, що відповідач з'явився в судове засідання 11 вересня 2018 року і саме працівниками апарату суду йому було надано на підпис друкований бланк заяви про розгляд справи у його відсутність та визнання позову.

Як вказує відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції, він не виявляв бажання писати такої заяви та заповнив її виключно на прохання працівника суду.

Крім того, сам факт оскарження рішення суду в частині визначення розміру аліментів свідчить про незгоду відповідача з їх розміром.

Апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 у розмірі ? частини від його доходів.

Такий розмір аліментів узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 183 СК України, яка вказує на те, що судовим наказом аліменти на одну дитину стягуються у розмірі ? частини. У даному випадку, ОСОБА_5 пред'явила позов про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу. У силу вимог ч. 1 ст. 183 СК України розмір аліментів визначається судом. Позивач не надала доказів того, що для забезпечення гармонійного розвитку дитини достатнім та необхідним є розмір аліментів саме 1/3 частка від доходу відповідача.

Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_5 вказує на те, що вихованням дитини займається вона, а тому очевидно, що місце проживання дитини має бути визначено з матір'ю.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, малолітня ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю, відповідач не заперечує проти проживання дитини з позивачем, а, отже, спір між сторонами щодо проживання дитини з ОСОБА_5 відсутній і права останньої відповідачем не порушені.

Крім того, відповідно до вимог ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування, що стосується визначення місця проживання дитини. Акт обстеження умов проживання, на який посилається позивач ОСОБА_5, не замінює письмовий висновок органу опіки та піклування, а лише враховується останнім при підготовці відповідного висновку.

Суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення та ухвалення в цій частині нового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу відповідачем не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСОБА_5 звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, а тому вона не сплачує судовий збір за дану вимогу. Сума судового збору за вказану вимогу у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача у дохід держави.

При подачі позовної заяви за вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 409 грн. 60 коп. Згідно вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки ОСОБА_5 сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., з неї підлягає стягненню у дохід держави недоплачена сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 2 114 грн. 40 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, на користь відповідача з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 057 грн. 20 коп. (704,8*150 %) за оскарження рішення в частині визначення місця проживання дитини.

Судовий збір у розмірі 1 057 грн. 20 коп., сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду про стягнення аліментів, підлягає стягненню на його користь з держави, так як позивач звільнена від його сплати при подачі позову. Однак, при розподілі судових витрат в цій частині апеляційний суд враховує те, що за вимогу про стягнення аліментів відповідач має сплатити судовий збір у дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп. Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути на користь ОСОБА_3 різницю між сумою, яку він сплатив за подачу апеляційної скарги, оскаржуючи рішення в частині стягнення аліментів, та сумою, яку він має сплатити у дохід держави за вказану вимогу. Така різниця становить 352 грн. 40 коп. (1 057,2 - 704,8).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року в частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів скасувати та прийняти в цій частині постанову.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованого АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, зареєстрованої АДРЕСА_1, аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 квітня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про визначення місця проживання дитини відмовити.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5, зареєстрованої АДРЕСА_1, у дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні, 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5, зареєстрованої АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, зареєстрованого АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень, 20 копійок.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_3, зареєстрованого АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні, 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

ЯворськийМ.А.