Справа №: 398/4459/18
провадження №: 2/398/528/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" січня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Колісник О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрія цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 051,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 18 вересня 2015 року надав, а ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 18 листопада 2018 року становить 15 051,35 грн., яка складається з 276,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8 372,75 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 5 209,31 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 692,92 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд встановив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 18 вересня 2015 року укладено кредитний договір. Це підтверджується заявою ОСОБА_1 від 18 вересня 2015 року, яка, окрім умов кредитного договору містить розписку про ознайомлення відповідача з «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою" та тарифами Банку», які є частиною кредитного договору.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 15 051,35 грн., яка складається з 276,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8 372,75 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 5 209,31 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 692,92 грн. штраф (процентна складова) суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір.

Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Правильність розрахунку відповідач не оспорював.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати неустойки (пені) у разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Враховуючи зазначені норми права, суд при вирішенні справи виходить із того, що умови і правила надання банківських послуг, що встановлюють неустойку (пеню) мають бути підписані позичальником або ж суду мають бути надані інші докази того, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно взяв на себе зобов'язання зі сплати зміненою в односторонньому порядку неустойки у разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також позивач не надав доказів того, що саме надані суду Умови і правила надання банківських послуг, які передбачають сплату пені є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки вони не підписані позичальником та позивач не надав суду інших доказів того, що саме на ці умови щодо одностороннього встановлення пені погоджувався позичальник. Тому нарахування пені є неправомірним. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова ВСУ 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15).

Крім цього, у стягненні заборгованості за пенею слід відмовити з таких підстав.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Водночас, договором передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Таке тлумачення закону відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15 та у постанові Верховного суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15-ц. Оскільки за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором даним рішенням стягується штраф, як вид цивільно-правової відповідальності, то у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити.

З урахуванням викладеного, наданий позивачем розрахунок в частині нарахування пені суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як достатній доказ розміру заборгованості за пенею.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконала передбачені договором і законом зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання саме у цей строк. При цьому згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Також, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Окрім цього, пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш, ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань становить 500 грн. + 5 відсотків від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Судом визначено, що сума невиконаного зобов'язання за складає 8 649,12 грн. (276,37 грн. тіло кредиту, 8 372,75 грн. відсотки за користування кредитом), а тому процентна складова штрафу повинна обчислюватись від даної суми, та складає 8 649,12/100х5%=432,46 грн. Загальна сума заборгованості по штрафу таким чином складає 500 грн. (фіксована складова) + 432,46 грн. (процентна складова) = 932,46 грн.

Загальна сума заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафами таким чином складає 9 581,58 гривень.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 122,39 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-273, 280, 289, ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 01011, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережної Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором від 18.09.2015 року станом на 18.11.2018 року у сумі 9 581,58 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 122,39 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач може оскаржити рішення може протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений у нарадчій кімнаті 17 січня 2019 року.

Суддя В.В. Орловський