Провадження № 22-ц/812/90/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 січня 2019 року м. Миколаїв

справа № 478/209/14-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, ухваленого 8 жовтня 2018 року під головуванням судді Сябренко І.П. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня, у цивільній справі

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и в:

В лютому 2014 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 7 березня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено три кредитні договори № 1444/2724SFPRPG7, № 1445/2724SFPRPG7 та № 1442/2724SFPRPG7 за якими банк надав відповідачу кредити у розмірі 5987,90 грн., 5136,18 грн. та 6135,88 грн. на придбання товарів строком до 7 березня 2015 року, зі сплатою 0,0001 % річних.

В подальшому між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищевказаним кредитним договорам було відступлене на користь ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС».

8 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належать ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Посилаючись на те, що позичальник порушує кредитні зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1444/2724SFPRPG7 від 7 березня 2012 року в розмірі 7485,3 грн., з яких: 5987,9 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 900 грн. - заборгованість по процентам та 597,4 грн. пені;

за кредитним договором № 1445/2724SFPRPG7 від 7 березня 2012 року в розмірі 6417,51 грн., з яких: 5136,18 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 770 грн. - заборгованість по процентам та 511,33 грн. пені;

за кредитним договором № 1442/2724SFPRPG7 від 7 березня 2012 року в розмірі 7730,23 грн., з яких: 6135,88 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 920 грн. - заборгованість по процентам та 674,35 грн. пені;

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 8 жовтня 2018 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 1444/2724SFPRPG7 від 7 березня 2012 року в розмірі 7485,3 грн.; за кредитним договором № 1445/2724SFPRPG7 від 7 березня 2012 року в розмірі 6417,51 грн. та за кредитним договором № 1442/2724SFPRPG7 від 7 березня 2012 року в розмірі 7730,23 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитними договорами по поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ними, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість, яка у добровільному порядку погашена не була. Доказів на спростування зазначених обставин відповідачем до суду не надано, зокрема клопотань про призначення судово-почеркознавчої експертизи відповідачем не заявлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не доведення обставин, що мають значення для справи, які визнав встановленими, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів укладання та підписання саме ОСОБА_1 спірних кредитних договорів та отримання ним кредитних коштів. А суд першої інстанції зазначені обставини не перевірив. Крім того, судом не зазначено, з яких саме підстав ним не прийняті докази відповідача стосовно того, що він ніколи не був зареєстрований у смт. Казанка Миколаївської області, а з 2010 року зареєстрований та постійно проживає і працює у м. Запоріжжі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 526, 627, 628 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (свобода укладання договору). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Частиною першою статті 546, статтею 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно статті 611 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Судом встановлено, що 7 березня 2012 року на підставі заяв/анкет позичальника, між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено три кредитних договори з обслуговування кредитної картки, страхування життя, майна та/або подовження гарантії позичальника № 1444/2724SFPRPG7, № 1445/2724SFPRPG7 та № 1442/2724SFPRPG7, за умовами яких банк надав відповідачу 5987,90 грн., 5136,18 грн. та 6135,88 грн. кредиту відповідно у тимчасове платне користування з цільовим використанням: на поточні потреби (купівлю товару) строком до 7 березня 2015 року зі сплатою за користування кредитом 0,0001 % річних.

А відповідач в свою чергу (пункт 1.1 кредитних договорів) зобов'язався повернути надані кредити, сплатити проценти за користування кредитами у встановлених даними договорами розмірах і строках та виконати свої зобов'язання в повному обсязі.

Однак, взяті на себе зобов'язання ОСОБА_1 не виконав, у зв'язку із чим, відповідно до виписки з Реєстру боржників, станом на 8 жовтня 2012 року виникла заборгованість за кредитним договором № 1444/2724SFPRPG7 від 7 березня 2012 року в розмірі 7485,3 грн., з яких: 5987,9 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 900 грн. - заборгованість по процентам та 597,4 грн. пені;

за кредитним договором № 1445/2724SFPRPG7 від 7 березня 2012 року в розмірі 6417,51 грн., з яких: 5136,18 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 770 грн. - заборгованість по процентам та 511,33 грн. пені;

за кредитним договором № 1442/2724SFPRPG7 від 7 березня 2012 року в розмірі 7730,23 грн., з яких: 6135,88 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 920 грн. - заборгованість по процентам та 674,35 грн. пені;

Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищевказаним кредитним договорам було відступлене на користь ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС».

8 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належать ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

На виконання умов вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» було направлено відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги по зазначених кредитних договорах.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання відповідача на те, що кредитний договір він не укладав, оскільки зазначене спростовується наданими позивачем доказами, зокрема, долученими до позовної заяви копіями трьох заяв-анкет на укладання кредитних договорів в ПАТ «Платинум Банк», трьох кредитних договорів з обслуговування кредитної картки, страхування життя, майна та/або подовження гарантії позичальника № 1444/2724SFPRPG7, № 1445/2724SFPRPG7 та № 1442/2724SFPRPG7 (а.с. 7, 8-9, 19, 20-21, 31, 32-33), а також наданими відповідачем банку копіями свого паспорту та картки платника податків, які завірені підписом відповідача (а.с. 12-13, 24-25, 36-37).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 спірних кредитних договорів не підписував, є необґрунтованими.

Так, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

З'ясування належності підпису певній особі потребує спеціальних знань, а тому ці обставини мають встановлюватись за допомогою почеркознавчої експертизи.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з приводу належності свого підпису в спірних договорах.

Не заявляв відповідач такого клопотання і в апеляційній скарзі.

Отже, доказів на підтвердження того, що договори кредиту від 7 березня 2012 року підписані не ОСОБА_1, а іншою особою, відповідач не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 ніколи не був зареєстрованим та не проживав за місцем реєстрації спірних договорів в м. Казанка Миколаївської області, не можуть бути достатніми для відмови в задоволенні позову, за наявності доказів укладення кредитних договорів, зокрема, зазначених вище копій заяв-анкет на укладання цих договорів, самих кредитних договорів, а також копії паспорту відповідача та картки платника податків, які завірені підписом відповідача.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 8 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіО.О. Данилова Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складено 22 січня 2019 року.