справа № 570/4144/19
провадження № 2/570/1330/2019
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю секретаря судового засідання Кмін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне вул.C.Петлюри, 10/ в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

покликаючись на належність їм житлового будинку, позивачі у поданій 29 cерпня 2019 року позовній заяві просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

У поданих до суду заявах позивачі позов підтримують повністю.

Відповідач відзив на позов не подав, до суду не з`явився.

У поданих до суду заявах позивача просять справу слухати у їх відсутність, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 грудня 2017 року ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - чоловік та батько позивачів відповідно, був власником будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності від 19 січня 2009 року. За цією адресою зареєстровані сторони. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у зазначеному будинку з 22 січня 1998 року. Факт непроживання відповідача у вказаному будинку з 29 червня 2018 року підтверджується Актом обстеження Шубківською сільською радою Рівненського району Рівненської області від 29 серпня 2019 року, актами про непроживання від 02 липня 2018 року, 23 жовтня 2018 року, 07 лютого 2019 року, 23 серпня 2019 року.

До майна спадкоємців за заявами позивачів заведена спадкова справа /витяг про реєстрацію від 05 квітня 2019 року/.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Ч.1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки /ч.2 ст.64 ЖК Української РСР/.

Ч.2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Зі змісту ст.5 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. П.6 ч.1 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, і добросовісність. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Відповідно до законодавства України таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК), членів його сім`ї (ст.405 ЦК, ст.156 ЖК), орендаря (наймача) житла (ст.810 ЦК, ст.61 ЖК), членів його сім`ї (ст.816 ЦК, ст.ст.64, 160 ЖК) тощо. Положення цього конституційного принципу закріплені у ч.4 ст.9 ЖК України, де визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно зі ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік за попереднім місцем проживання, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке, за своєю правовою природою, є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (ст.405 ЦК України). Проте, таке право зберігається виключно у разі його реалізації, тому що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. /постанови Верховного Суду від 10 січня 2019 року (справа 337/5264/17-ц), від 20 березня 2019 року (справа №161/2498/18).

Із вимогами про усунення перешкод в користуванні житлом ОСОБА_3 не звертався.

Отже, ОСОБА_3 протягом тривалого часу не реалізовував своє право на житло та не довів належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами (ст.77-80 ЦПК України) існування у нього перешкод протягом цього періоду для проживання у спірному будинку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись цим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14.

Смерть власника визначено як одну з підстав припинення права власності (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України). Отже, після смерті спадкодавця відповідач втратив право користування спірним будинком. Зазначене дає підстави для висновку про похідний характер прав відповідача на користування спірним житловим будинком від прав колишнього власника, та про припинення цих прав у зв`язку із смертю власника нерухомого майна.

Установивши, що відповідач не проживає у спірному житловому будинку, але зареєстрований, за згодою його колишнього власника, право власності якого припинилося у зв`язку із його смертю, суд дійшов висновку про те, що відповідач втратив право користування будинком, оскільки право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та зберігатися лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, а тому позивач вправі вимагати усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим пиміщенням за адресою спірного нерухомого майна.

Враховуючи викладене, суд вважає наявні правові підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачі не наполягали на відшкодуванні понесених судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачами документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

Щодо порядку виконання рішення суду, то після набрання судового рішення законної сили позивачу необхідно звернутись з рішенням суду та заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи до органів реєстрації: до виконавчого органу сільської, селищної або міської ради за місцезнаходженням житлового приміщення, або до центру надання адміністративних послуг за місцезнаходженням житлового приміщення, в якому зареєстрована особа.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позбавити ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28 січня 1998 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 01 липня 2004 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя: ' Кушнір Н.В.