Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 387/357/17

провадження № 61-25189св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Згода»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 14 березня 2018 року, у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Кіселика С. А., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року до місцевого суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Згода» (далі -

ТОВ «Згода») про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, розташованої на території Гаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державними актами. Цільовим призначенням вказаної земельної ділянки є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди землі, укладеного 05 червня 2006 року, позивач передала ТОВ «Згода» належну їй земельну ділянку строком на 10 років. У квітні 2017 році ОСОБА_4 стало відомо, що вказаний договір оренди без її згоди було продовжено до 10 травня

2027 року, шляхом укладення 17 листопада 2017 року додаткової угоди, яка зареєстрована в установленому законом порядку.

Позивач вказувала, що дана додаткова угода до договору оренди земельної ділянки нею не підписувалась та наміру на її укладення в неї не було, а, відтак, наявні підстави для визнання такої додаткової угоди недійсною.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2017 року, у складі судді Цоток В. В., позовні вимоги задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 05 червня 2006 року, укладену 17 листопада 2016 року. Скасовано рішення державного реєстратора Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області від 20 січня 2017 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки, прийнятого на підставі додаткової угоди до договору оренди.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ухилення відповідача від подання оригіналу оспорюваної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, необхідного для проведення призначеної судом почеркознавчої експертизи, дає підстави вважати доведеним факт того, що підпис від імені ОСОБА_4 в додатковій угоді вчинений не нею, а іншою особою. За таких обставин позовна вимога ОСОБА_4 про визнання спірної додаткової угоди є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки вказаний правочин позивачем не підписувався.

Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 14 березня 2018 року рішення місцевого суду скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновком судової почеркознавчої експертизи, призначеної апеляційним судом, предметом дослідження якої був підпис позивача в оригіналі додаткової угоди, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 в графі «орендодавець» виконаний самою ОСОБА_4 За відсутності належних та допустимих доказів в обґрунтування позову, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та їх недоведеність.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на безпідставність долучення судом апеляційної інстанції до матеріалів справи оригіналу спірної додаткової угоди, причини неподання якої до суду першої інстанції відповідачем належним чином не обґрунтовано, а також на призначення судової експертизи всупереч вимогам процесуального законодавства, що регулюють повноваження апеляційного суду на стадії підготовки розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_4 зазначає про невмотивовану відмову апеляційного суду у призначенні повторної експертизи, а також залишення поза увагою поданий нею висновок спеціаліста, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_4 у графі «орендодавець» спірної додаткової угоди виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що ОСОБА_4 на підставі державних актів є власником земельної ділянки площею 4,79 га, розташованої на території Гаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області.

05 червня 2006 року між сторонами було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, орендарем у яких вказано ТОВ «Згода», а орендодавцем - ОСОБА_4

11 травня 2007 року зазначений правочин було зареєстровано у Добровеличківському відділі земельних ресурсів.

Згідно додаткової угоди до даного договору оренди землі, укладеної 17 листопада 2016 року, змінено строк дії договору до 10 травня 2027 року та розмір орендної плати.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилалась на те, що оспорювану додаткову угоду вона не підписувала, намірів щодо її укладення не мала. Вважала, що зазначена додаткова угода підлягає визнанню недійсною.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 22 січня 2018 року, підпис від імені ОСОБА_4 в графі «орендодавець» в оригіналі додаткової угоди від 17 листопада 2016 року до договору оренди землі від 05 червня 2006 року виконаний самою ОСОБА_4

Відповідно до положень частини першої статті 626 ЦК України та частини першої статті 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Водночас, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Згідно зі статями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Обов'язок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними передбачених законом прав також закріплено пунктом 4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Згідно положень частин першої, третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами. При цьому докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках.

При цьому, частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Апеляційним судом враховано, що неподаний до місцевого суду оригінал оспорюваної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки став підставою для залишення без виконання ухвали суду першої інстанції про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Посилання у касаційній скарзі на обмеження апеляційного суду в можливості вирішувати подані сторонами клопотання, зокрема щодо призначення експертизи, строком, встановленим нормами цивільного процесуального законодавства для вчинення підготовчих дій, колегією суддів не приймається. Так, звертаючись до апеляційного суду з клопотанням про призначення експертизи після відкриття судом апеляційного провадження, відповідачем реалізовано надане йому нормами цивільного процесуального законодавства право.

Апеляційним судом наведені мотиви призначення експертизи та дослідження нових доказів.

Водночас, задовольняючи клопотання відповідача про призначення експертизи, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що обставина того, що власник земельної ділянки не підписував договір оренди землі має бути підтверджена належним доказом - відповідним висновком експерта.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 заявляла клопотання про призначення повторної експертизи, обґрунтовуючи тим, що при проведенні експертизи, призначеної ухвалою апеляційного суду

від 15 листопада 2017 року, експертом не витребувано додаткових зразків підпису позивача та порушено методику проведення експертизи.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14 березня

2018 року у задоволенні клопотання відмовлено. Ухвала мотивована тим, що позивачем не наведено підстав, передбачених законом, для призначення повторної судової почеркознавчої експертизи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції забезпечив можливість подання позивачем достатньої кількості вільних та експериментальних зразків її підпису, що є її обов'язком, оскільки саме нею оскаржується справжність її підпису на спірному додатку до договору оренди землі, а експертом про недостатність поданих позивачем зразків підпису не заявлялось. При цьому сама по собі незгода з експертним висновком не може бути підставою для призначення повторної експертизи.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано не вбачав необхідності проведення повторної судової почеркознавчої експертизи, що вказує на безпідставність відповідних доводів касаційної скарги.

Решта аргументів касаційної скарги були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи постанову про скасування рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська