Справа № 139/729/19
Провадження № 2/139/231/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

та секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

29 липня 2019 року ТОВ «Автокредит Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , зазначивши, що 23 листопада 2015 року ОСОБА_1 підписав заяву № VI00A!00000080 про приєднання до Публічного договору про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс». Відповідно до умов договору відповідач отримав у користування предмет лізингу, а саме автомобіль марки ЗАЗ, модель: НОМЕР_1 , рік випуску: 2005, тип ТЗ: хетчбек, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 вартістю 34 тисячі гривень та зобов`язався прийняти предмет лізингу та в строк не більше 60 місяців сплачувати щомісячний платі в розмірі 1201 гривня 67 копійок. У позові стверджується, що відповідач порушив умови договору та допустив заборгованості за договором лізингу, яка станом на 12 червня 2019 року складає 41865 гривень 02 копійки, в тому числі: заборгованість по відшкодуванню вартості предмету лізингу 14 414 гривень 21 копійка; прострочена заборгованість по вартості предмету лізингу 10 190 гривень 29 копійок; заборгованість за нарахованими відсотками 136 гривень 39 копійок; заборгованість за простроченими відсотками 7 268 гривень 62 копійки; заборгованість за простроченою комісією 1 153 гривні 06 копійок; заборгованість за нарахованою пенею 8 702 гривні 45 копійок.

01 серпня 2019 року відкрито підготовче провадження у справі (а.с. 26).

Під час підготовчого провадження:

- відповідач подав довідку АТ КБ «ПриватБанк» про відсутність заборгованості за договором лізингу № VI00A!00000080 від 23 листопада 2015 року (а.с. 47);

- позивач подав заперечення (а.с. 65) проти доказу відповідача, зазначивши, що транзитний рахунок, зазначений у заяві про приєднання до Публічного договору № VI00A!00000080 від 23 листопада 2015 року, 19 жовтня 2018 року був закритий і з того часу ОСОБА_1 мав сплачувати кошти за Договором на власний рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» в АТ КБ «ПриватБанк».

- ухвалами від 11 жовтня та 06 листопада 2019 року (а.с. 83, 104-105) задоволено клопотання відповідача (а.с. 74-75) про витребування від позивача доказів;

- 05 листопада 2019 року позивач частково виконав ухвалу суду про надання доказів (а.с. 93-94) та повідомив про відсутність інших документів (а.с. 108).

Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті (а.с. 114).

Представник позивача за довіреністю Чирва В.Г. (а.с. 18-19) в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримав (а.с. 117). Враховуючи положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив: Дійсно з 23 листопада 2015 року він перебуває в договірних правовідносинах із ТОВ «Автокредит Плюс», на підставі якого отримав в користування автомобіль ЗАЗ-110217, реєстраційний номер: НОМЕР_3 . Впродовж 60 місяців він мав сплачувати обов`язковий платіж в сумі 1201 гривня 67 копійок. Він належним чином виконував цей свій обов`язок, в тому числі щомісяця вносив значно більше коштів на погашення боргу. Рахунок, на який він зобов`язаний був сплачувати кошти було відкрито в АТ КБ «ПриватБанк». У серпні цього року, після отримання ухвали про відкриття цієї справи, він через додаток «Приват24» отримав інформацію про суму заборгованості за договором, сплатив її повністю в сумі 1210 гривень та отримав довідку про відсутність заборгованості за кредитом. Про закриття цього рахунку понад рік тому та про відкриття нового рахунку для сплати коштів за лізинговим договором йому стало відомо лише 30 вересня 2019 року в суді. Доказів про рух внесених мною коштів на транзитний рахунок чи про повідомлення мене про зміну банківських реквізитів позивач не надав ні на моє клопотання, ні на ухвали суду. Просить відмовити в позові через необґрунтованість.

Розглянувши справу, суд прийшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 23 листопада 2015 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1 підписано заяву № VI00A!00000080 (а.с. 6) про приєднання до Публічного договору, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс» (а.с. 12-17). Відповідно до умов договору відповідач отримав у користування предмет лізингу, а саме автомобіль марки ЗАЗ, модель: НОМЕР_1 , рік випуску: 2005, тип ТЗ: хетчбек, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 вартістю 34 тисячі гривень.

Статтею 14 Договору передбачено, що відповідач впродовж 60 місяців мав вносити на транзитний рахунок № НОМЕР_4 у ПАТ КБ «ПриватБанк» щомісячний платіж відповідно до графіку (а.с. 8).

У ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до частини першої статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач довідкою щодо стану заборгованості за договором фінансового лізингу № 12.06.2019-506 від 12.09.2019 (а.с. 5) доводить перед судом, що станом на 12 червня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 41865 гривень 02 копійки, в тому числі прострочена заборгованість 27314 гривень 42 копійки.

Відповідач заперечує існування заборгованості та на ствердження своєї позиції подав суду копію квитанції (оригінал було оглянуто в підготовчому засіданні 25.09.2019) про перерахування на транзитний рахунок № НОМЕР_4 чергового платежу за договором фінансового лізингу (а.с. 48) та довідку про відсутність заборгованості за Договором № VI00A!00000080 від 23.11.2015 (а.с. 47)

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із згаданої вище довідки про заборгованість відповідача за договором фінансового лізингу (а.с. 5), вона не є розрахунком суми заборгованості, а є адресованою самому ОСОБА_1 інформацією про існування заборгованості.

Витребувана ухвалою суду від 06 листопада 2019 року (а.с. 104-105) за клопотання відповідача (а.с. 74-75) виписка по рахунку згідно договору фінансового лізингу № VI00A!00000080 від 23.11.2015 за період з моменту підписання договору до 01 вересня 2019 року включно із зазначенням сум грошових коштів, що були внесені ОСОБА_1 згідно договору та рух коштів по рахунку, позивачем суду не була надана, а направлено повідомлення, що її в ТОВ «Автокредит Плюс» не виявлено (а.с. 108).

Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити достовірність тверджень позивача про існування заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Автокредит Плюс».

В той же час, у тексті позовної заяви позивач в обґрунтування вимоги про стягнення складових заборгованості цитує умови, викладені в Публічному договорі про надання фінансового лізингу, який розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс» (а.с. 12-17).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У заяві про приєднання до Публічного договору № VI00A!00000080 від 23.11.2015, підписаній сторонами, відсутні умови договору про види відповідальності за порушення зобов`язання, про її розміри, про порядок внесення змін до Договору, в тому числі у випадку зміни рахунків.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, обґрунтував право вимоги умовами Публічного договору про надання фінансового лізингу, який розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс» (а.с. 12-17).

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей текст Публічного договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання від 23.11.2015. Зокрема, наданий суду екземпляр Публічного договору містить дату 19 липня 2019 року (тобто він є актуальним більше ніж на три з половиною роки пізніше, аніж виникли договірні зобов`язання між сторонами)

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови.

Суд не погоджується з позицією позивача про те, що при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки вважає, що в даному випадку цю норму неможливо застосувати до вказаних правовідносин, оскільки позивач не довів, що Публічний договір не змінювався ним в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23 листопада 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови отримання послуг фінансового лізингу, відсутність у заяві про приєднання до Публічного договору домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальність у виді пені та комісії, наданий позивачем текст Публічного договору не може розцінюватися як належний доказ.

Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

ОСОБА_1 надав суду довідку АТ КБ «ПриватБанк» № KJGEVH3DCGMS8DQG від 23.09.2019 про відсутність у нього заборгованості за договором № VI00A!00000080 та квитанцію про останній сплачений платіж за даним договором (а.с. 47).

Представник позивача вважає її неналежним доказом, посилаючись на обставину, що 19 жовтня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Автокредит Плюс» було припинено договір щодо обслуговування транзитного рахунку, який вказаний у підписаній з відповідачем ОСОБА_1 заяві про приєднання до Публічного договору № VI00A!00000080 від 23.11.2015; а також обставиною, що відповідача ОСОБА_1 було повідомлено про зміну способу сплати щомісячного платежу. Ці обставини позивач доводить перед судом Угодою від 01 січня 2017 року про розірвання договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання інформаційно-консультативних послуг (а.с. 95) та повідомленням ОСОБА_1 про зміну реквізитів (а.с. 94).

Однак, суд не приймає ці докази сторони позивача як належні та достатні, тому що:

по-перше, існування правовідносин між позивачем та ПАТ (АТ) КБ «ПриватБанк» не є предметом дослідження у цій цивільній справі;

по-друге, з додаткової угоди від 01 січня 2017 року не вбачається, який саме Договір розірвано, і чи має він стосунок до правовідносин між сторонами справи;

по-третє, позивач не надав суду і у нього відсутні (а.с. 108) докази про вручення ОСОБА_1 повідомлення про зміну реквізитів (а.с. 94).

Крім того, у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо належності цих доказів, оскільки повідомлення про зміну реквізитів ОСОБА_1 було направлено, якщо припустити, що такий факт мав місце, через вісімнадцять місяців після розірвання договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання інформаційно-консультативних послуг.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищенаведене, позивачу слід відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його недоведеністю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в позові, судові витрати йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 623, 626 ЦК України та ст.ст. 12, 13, 76-81,211, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у зв`язку з його недоведеністю.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ____________