Справа №461/3014/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року Галицький районний суд м.Львова

у складі головуючої судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Скаб В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної У.В. про визнання недійсними довідки про склад сім`ї, розпорядження ГРА ЛМР, свідоцтва про право власності на квартиру, державної реєстрації права власності, свідоцтва про право на спадщину, державної реєстрації права власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на підвальне приміщення,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ГРА ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ПН ЛМНО Пшеничної У.В. про визнання недійсними довідки про склад сім`ї, розпорядження ГРА ЛМР, свідоцтва про право власності на квартиру, державної реєстрації права власності, свідоцтва про право на спадщину, державної реєстрації права власності та визнати за ОСОБА_1 право власності на підвальне приміщення, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

Після смерті батька, позивачка отримала у спадщину квартиру АДРЕСА_1 . До даної квартири належить комора в підвалі площею 12,6 кв.м. (під літ. XI). Окрім цього підвального приміщення, з 1966 року, спочатку дій позивачки ОСОБА_4 , а пізніше її батько ОСОБА_4 користувалися також підвалом площею 15,2 кв.м. (під літ. VIII) у цьому будинку. Зазначені підвальні приміщення знаходяться навпроти одне одного та відділені від інших підвалів загальними дверима. Стверджує, що продовжую користуватися вказаними підвалами, що підтверджується також заявами сусідів. При видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину їй стало відомо про те, що у ньому відсутня інформація про підвальне приміщення площею 15,2 кв.м. (під літ. VIII), яке виділено у користування під господарські потреби квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу.

25 грудня 2006 року відділом приватизації державного житлового фонду Галицької районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно цього свідоцтва, квартира належить на праві власності ОСОБА_5 (батькові ОСОБА_2 ). У свідоцтві зазначено, що до квартири належить комора в підвалі площею 30,2 кв.м. Вказане свідоцтво видане згідно з розпорядженням Галицької районної адміністрації від 25 грудня 2006 року № 2016. Свідоцтво зареєстроване Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 5 січня 2012 року, реєстраційний номер 35742295. На її думку, спірне підвальне приміщення повинно належити їй, адже її батько користувався підвальним приміщенням під літерою VIII ще з 1998 року, і вона як спадкоємиця також продовжує добросовісно користуватися ним. При цьому, загальний строк користування приміщенням становить 21 рік. Також стверджує, що за їх з батьком кошти у цьому підвальному приміщенні здійснено ремонт. Просить суд визнати недійсною довідку про склад сім`ї наймача ізольованою квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, видану Львівським комунальним підприємством «Княже місто» 04.04.2006 року за № 2451 в частині площі «комори, закріпленою за наймачем квартири АДРЕСА_1 ; Визнати недійсним розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради «Про передачу квартир у власність громадян» від 25.12.2006 року № 2016 в частині площі комори у підвалі, яка передана у власність ОСОБА_5 , в будинку АДРЕСА_2 ; Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, видане ОСОБА_5 25.12.2006 року відділом приватизації державного житлового фонду Галицької районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів в частині площі комори в підвалі в будинку АДРЕСА_2 ; Визнати недійсною державну реєстрацію права власності, реєстраційний номер і 5742295, за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 в частині площі комори у підвалі; Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 816, видане ОСОБА_2 26.02.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.В., в частині площі комори у підвалі; Визнати недійсною державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в частині площі комори у підвалі; Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на підвальне приміщення площею 15,2 кв.м. під літерою VIII в будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 15 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 29 травня 2019 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представники відповідачі заперечили проти задоволення позову з мотивів наведених у відзиві.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із таких мотивів та підстав.

Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка складається із двох кімнат житловою площею 41,8 кв.м. та кухні, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, від 02 жовтн6я 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О., зареєстроване в реєстрі за №191 (а.с.8). Загальна площа квартири становить 62,7 кв.м. Крім того, до квартири належить комора в підвалі площею 12,6 кв.м.

У свою чергу, Розпорядженням ГРА ЛМР №2016 від 25.12.2006 року «Про передачу квартири у власність громадян» (а.с. 21) вирішено передати у власність громадян квартири згідно з додатком (пункт 1); відділу житлового господарства та керівникам ЛКП району внести відповідні зміни в нормативно-технічну документацію відповідно до даного розпорядження. Відтак, ОСОБА_5 у приватну власність передано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,9 кв.м. із коморою у підвалі площею 30,2 кв.м.

Наявність комор у підвалі площею 30,2 кв.м. підтверджується також планом квартири та експлуатацією внутрішніх площ до плану житлового будинку та довідкою КП «Княже місто» від 04.04.2006 року про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення.

На підставі вказаних вище документів, ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на квартиру від 25 грудня 2006 року №Г-27436 (а.с.19), згідно з яким квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності; загальна площа квартири становить 57,9 кв.м., комори у підвалі 30,2 кв.м.

Технічним паспортом на приватизовану квартиру вказану вище, виданим БТІ та ЕО від 04 вересня 2006 року підтверджується, що разом із планом квартири накреслено і план приміщення підвалу під індексом VIII площею 15,1 кв.м. та під індексом V площею 15,0 кв.м.

Згідно довідки ЛКП «Княже місто» №99 від 22.02.2019 року (а.с.17) підвальне приміщення під літ. VIII пл. 14,7 кв.м. виділено у користування під господарські потреби квартири АДРЕСА_3 .

Відтак, матеріалами справи встановлено, що відповідач у встановленому законом порядку, шляхом приватизації отримав у власність підвальне приміщення площею 14,7 кв.м. (15,2 кв.м.)

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом .

Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року головам апеляційний судів, міста Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

У постанові від 6 червня 2018 року № 61-8051св18 Верховний Суд висловив правову позицію про те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З огляду на викладене, враховуючи, що до моменту приватизації спірного підвального приміщення площею 15,2 кв.м. під літерою VIII в будинку АДРЕСА_2 воно належало Львівській міській раді, позивач не є добросовісними набувачами у розумінні ст. 344 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачкою на спірне майно за набувальною давністю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (79000, м. Львів, вул. Ференца Ліста, 1; ), треті особи: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (79024, м. Львів, вул. Липинського, буд. 54; ) та приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пшенична У.В. ( АДРЕСА_5 ) про:

1. визнання недійсною довідку про склад сім`ї наймача ізольованою квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, видану Львівським комунальним підприємством «Княже місто» 2006 року за № 2460 в частині площі комори, закріпленою за наймачем квартири АДРЕСА_1 ;

2. визнання недійсним розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради «Про передачу квартир у власність громадян» від 25.12.2006 року № 2016 в частині площі комори у підвалі, яка передана у власність ОСОБА_5 , в будинку АДРЕСА_2 ;

3. визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, видане ОСОБА_5 25.12.2006 року відділом приватизації державного житлового фонду Галицької районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів в частині площі комори в підвалі в будинку АДРЕСА_2 .

4. визнання недійсною державну реєстрацію права власності, реєстраційний номер 35742295, за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 в частині площі комори у підвалі;

5. визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 816, видане ОСОБА_2 26.02.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.В., в частині площі комори у підвалі;

6. визнання недійсною державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в частині площі комори у підвалі;

7. визнання за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на підвальне приміщення площею 15,2 кв.м. під літерою VIII в будинку АДРЕСА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 3 грудня 2019 року.

Суддя І.Р. Волоско