КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №754/13554/18

провадження № 22-ц/824/1026/2019

10 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Волошиної В. М. ,

при секретарі Дуці В. В.

сторони :

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року в складі судді Клочко І.В. ,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_2звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір позики, укладений між ним та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я. Л. 29.04.2010 р. та зареєстрований у реєстрі за № 1086. Також просив визнати виконавчий напис, вчинений 09.08.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1421 таким, що не підлягає виконанню.

Посилався на ті підстави, що на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я. Л. 29.04.2010 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 1086, 09.08.2018 р. приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис. У виконавчому провадженні №57016661 від 15.08.2018 було накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею, 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, вказаний договір позики він з ОСОБА_3 не укладав, грошових коштів від нього не отримував, взагалі особисто з ним не знайомий. На його звернення приватний нотаріус КурковськаЯ.Л. повідомила, що договір позики нею не посвідчувався, підпис у договорі підроблено та печатка не відповідає зразку тієї, якою вона користувалась під час роботи нотаріусом, зразок договору позики не відповідає зразкам договорів позики, які вона посвідчувала під час своєї діяльності, посвідчувальний напис на договорі не відповідає зразку 2010 року, оскільки дата на той час проставлялась цифрами, а не прописом.

В заяві від 28.09.2018 р. ОСОБА_2 просив вжити захід забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 09.08.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1421 у межах виконавчого провадження ВП № 57016661 від 15.08.2018 р., що перебуває на виконанні у приватного нотаріуса Кісельової В.В.

В обґрунтування заяви зазначив, що ним оскаржується виконавчий напис нотаріуса, який є виконавчим документом, оскільки його вчинено з метою здійснення стягнення за договором позики, який він не підписував та який просить визнати недійсним. Вважає, що у разі продажу в рамках відповідного виконавчого провадження нерухомого майна, що належить йому на праві власності, будуть порушені його законні права та інтереси. У випадку задоволення його позовних вимог рішення суду буде суперечити результатам виконавчого провадження. В подальшому це ускладнить виконання рішення суду та призведе до необхідності подання нового позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року заяву задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 09.08.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1421 у межах виконавчого провадження ВП № 57016661 від 15.08.2018 р., що перебуває на виконанні у приватного виконавця Кісельової В. В.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вважає дану ухвалу незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального права, а саме ч.2 ст.149, ч. 1 ст.260, чч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України. Зазначив, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не навів мотивів, із яких він дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до інформаційної довідки №146085826, 04.09.2018 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, накладено арешт на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2018 р., що унеможливлює реалізацію земельної ділянки в рамках відповідного виконавчого провадження до зняття арешту в рамках кримінального провадження №001671. Оскільки нерухоме майно не може бути реалізоване для погашення боргу у ВП №57016661, ускладнень при виконанні рішення суду у разі задоволення позову у позивача не виникне.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Додатково зазначив, що 06.12.2018 р. Курковська Я. Л., яка працювала приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зробила відповідну заяву про те, що нею було посвідчено договір позики від 29 квітня 2010 року, зареєстрований у реєстрі за № 1086.

Інші учасники в судове засідання не з'явились, про дату,час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що невжиття передбаченого п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України виду забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав. З огляду на те, що в судовому порядку оскаржується виконавчий напис, що перебуває на виконанні у приватного виконавця Кісельової В.В., обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати виконавчий напис, вчинений 09.08.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1421 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника від 15.08.2018 р., ВП №57016661, приватним виконавцем Кісельовою В.В. на підставі вищевказаного виконавчого напису накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, - земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, у межах суми стягнення 8 881 171,56 грн.

Обраний вид забезпечення позову - зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень статей 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Отже, задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції врахував співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та вірно вбачав достатніми підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що обраний позивачем вид забезпечення позову спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, що належить позивачу, на підставі виконавчого напису, який є предметом спору, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, не порушують законні права та інтереси відповідача.

Накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2018 р. в рамках кримінального провадження №001671, не є підставою для відмови у вжитті заходів забезпечення даного позову, оскільки справи та обраний судами вид забезпечення є різними.

Нотаріально посвідчена заява особи з приводу обставин посвідчення договору позики, з приводу якого виник спір, не є обставиною, що може бути врахована судом при вирішенні питання забезпечення позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а подана апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 січня 2019 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

В. М. Волошина