ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1684/19 Справа № 185/9465/17 Суддя у 1-й інстанції - Палюх Т.Д. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства "Затишне місто" Павлоградської міської ради, третя особа - Українська страхова компанія "АСКА", про відшкодування моральної шкоди, заподіяної життю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до КП "Затишне місто" Павлоградської міської ради, третя особа - Українська страхова компанія "АСКА", про відшкодування моральної шкоди, заподіяної життю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вказувала, що смерть її чоловіка ОСОБА_2 настала внаслідок ДТП, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 року за участю належного КП "Затишне місто" Павлоградської міської ради автомобіля - сміттєвоза - С "ГАЗ-53" під керуванням водія ОСОБА_3, що встановлено вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року.

Зазначала, що після набуття 09 березня 2016 року вироком законної сили їй стало відомо, що на момент ДТП діяв договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності між КП "Затишне місто" Павлоградської міської ради та Українською страховою компанією "АСКА" від 16 жовтня 2014 року з лімітом відповідальності 100.000 грн.

Посилаючись на те, що 18 жовтня 2017 року страхова компанія перерахувала відповідачу страхове відшкодування в розмірі 7.308 грн., різниця між страховим лімітом 100.000 грн. (моральною шкодою) та виплаченим відшкодуванням становить 92.692 грн., просила стягнути вказану суму з відповідача, як володільця транспортного засобу.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року стягнуто з КП "Затишне місто" Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 32.692 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка ОСОБА_2, У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з КП "Затишне місто" Павлоградської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що вироком суду від 04 лютого 2016 року не встановлена вина потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді; моральна шкода, завдана позивачу, не відшкодована в повному обсязі, тому підлягає стягненню з відповідача з урахуванням суми сплаченого страхового відшкодування; звертаючись з позовом позивач надавала суду попередній розрахунок судових витрат, проте суд не здійснив їх розподіл.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року відбулася ДТП за участю належного відповідачу автомобіля - сміттєвоза - С "ГАЗ-53" під керуванням водія ОСОБА_3, в якій загинув чоловік позивача - ОСОБА_2, вказані обставини підтверджуються вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року.

На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 працював водієм у КП «Затишне місто».

Згідно вироку суду Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року у справі №185/31/16-к задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50.000 грн. (а.с.4-7).

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач отримала від "Української страхової компанії "АСКА" страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 7.308 грн. (а.с.45).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 допустив у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді необережність, внаслідок свого переходу проїзної частини дороги в невстановленому місці та перебуванні у стані алкогольного сп'яніння тяжкого ступеню, про що зазначено у вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року (а.с.6), тому суд зменшив розмір відшкодування до 90.000 грн., та зважаючи на те, що цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задоволено в розмірі 50.000 грн.(а.с.4-7), що позивач отримала від "Української страхової компанії "АСКА" страхове відшкодування моральної шкоди 7.308 грн.(а.с.45), сума відшкодування моральної кшоди підлягає зменшенню на 57.308 грн. та складає 32.692 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Встановивши, що ОСОБА_1 була дружиною загиблого ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки.

При цьому, оскільки ДТП сталася внаслідок необережності потерпілого внаслідок його перебування у стані алкогольного сп'яніння тяжкого ступеню, суд зменшив розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди смертю ОСОБА_2 з 100.000 грн. до 90.000 грн., врахував, що у рахунок відшкодування моральної шкоди позивач отримала від "Української страхової компанії "АСКА" страхове відшкодування моральної шкоди 7.308 грн. та те, що цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задоволено в розмірі 50.000 грн., вірно визначив суму, що підлягає стягненню з відповідача, вказавши, що відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов'язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану смертю її чоловіка.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав, викладених у судовому рішенні.

Доводи апелянта, про те, що звертаючись з позовом позивач надавала суду попередній розрахунок судових витрат, проте суд не здійснив їх розподіл, не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що на обґрунтування відшкодування витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 04 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.15) та попередній розрахунок судових витрат (а.с.59), в якому позивач зазначає, що сплатила за професійну правничу допомогу станом на 28 лютого 2018 року за складання позовної заяви - 500 грн., складання відповіді на відзив - 500 грн., участь у двох судових засіданнях 1.000 грн.; очікувані витрати на майбутнє 2.000 грн.

Колегія суддів вважає, що позивачем належним чином не доведено розмір витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки на підтвердження реальності витрат на адвоката позивачем не надано документів, що підтверджують їх фактичну сплату.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.