Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 153/562/15-ц

провадження № 61-13358св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Метроном»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу кредитної спілки «Метроном» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Головіна В. А., та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області

від 17 березня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів:

Пащенко Л. В., Медяного В. М., Жданкіна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог за первісним та зустрічним позовами

У квітні 2015 року кредитна спілка «Метроном» (далі - КС «Метроном») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 квітня 2013 року між

КС «Метроном» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 43 000 грн зі сплатою 36% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 30 квітня 2015 року.

На виконання умов кредитного договору у відділенні кредитної спілки «Ямпільське» (начальником якого на той час працював відповідач) кредитною спілкою 30 квітня 2013 року було видано, а відповідачем отримано кредит в сумі 43 000 грн, що оформлено видатковим касовим ордером № 46 від 30 квітня 2013 року, в якому ОСОБА_1 особисто, в присутності касира, поставив свій підпис, чим підтвердив отримання коштів.

Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 28 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31 836,75 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 21 263,73 грн, прострочена заборгованість за процентами - 10 537,02 грн.

Позивач вказував, що ОСОБА_1 направлялись вимоги № 823 від 09 грудня 2014 року та № 108 від 13 березня 2015 року щодо погашення заборгованості за кредитним договором, проводились співбесіди щодо добровільного погашення заборгованості, однак це не призвело до повного погашення заборгованості за договором.

За таких обставин позивач просив розірвати, укладений між КС «Метроном» і

ОСОБА_1 , кредитний договір від 30 квітня 2013 року та стягнути з відповідача на користь кредитної спілки заборгованість у розмірі

31 836,75 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року в задоволенні позову КС «Метроном» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 43 000 грн на підставі договору кредиту ЯДксп № 143 від 30 квітня 2013 року, а не за кредитним договором № 14/3 від 30 квітня 2013 року, на який посилався позивач в обґрунтування своїх вимог. Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність існування кредитних правовідносин за договором № 14/3 від 30 квітня

2013 року та, як наслідок, наявність заборгованості за цим договором.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року апеляційну скаргу КС «Метроном» відхилено, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про недоведеність належними і допустимими доказами факту укладення між сторонами кредитного договору № 14/3 від 30 квітня 2013 року, який є предметом спору, факту отримання відповідачем грошових коштів на виконання цього договору та виникнення у сторін прав та обов`язків за вказаним кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, кредитна спілка «Метроном», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Ямпільського районного суду Вінницької області

від 03 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області

від 17 березня 2016 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи № 153/562/15-ц та ухвалою цього ж суду від 05 вересня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 153/562/15-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про відсутність між сторонами кредитних правовідносин, оскільки на обґрунтування позовних вимог позивачем подано кредитний договір підписаний сторонами.

У видатковому касовому ордері, який підтверджує факт надання позивачу грошових коштів кредитною спілкою, допущено технічну помилку в частині зазначення номеру кредитного договору від 30 квітня 2013 року, а саме замість «14/3» вказано «143».

Матеріали справи містять докази отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором та виконання зобов`язань за кредитним договором від 30 квітня 2013 року.

При цьому, судами не враховано, що між КС «Метроном» та ОСОБА_1 договір під № 143 від 30 квітня 2013 року взагалі не укладався, що вказує на технічну помилку при зазначенні номеру договору.

ОСОБА_1 із жовтня 2011 року по червень 2015 року працював на посаді начальника відділення «Ямпільське» КС «Метроном», а отже приймав участь у підготовці документів для видачі кредитів. Аналогічні технічні помилки були допущені при оформленні договорів №17/13 від 31 травня 2013 року, де у видатковому ордері помилково був зазначений номер договору «173», та при оформленні договору №16/13 від 31 травня 2013 року, де у видатковому ордері номер договору помилково зазначений як «163».

В 2013 році у відділенні «Ямпільське» КС «Метроном» всього було укладено 41 кредитний договір, а отже договору із порядковим номером 143 існувати не могло. Абревіатура «ЯДксп», на яку звернув увагу апеляційний суд, означає лише те, що кредит видано у Ямпільському відділення кредитної спілки.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих в червні 2016 року запереченнях на касаційну скаргу

ОСОБА_1 посилався на те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені у ній, є необґрунтованими, а оскаржені судові рішення ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважав, що дійсною підставою звернення кредитної спілки до суду стали його вимоги про виплату заборгованості із заробітної плати. Кредит в сумі 43 000 грн він отримав за договором ЯДксп № 143 від 30 квітня 2013 року та повернення коштів здійснював за договором № 143 від 30 квітня 2013 року.

Вважав, що судами до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, при розгляді справи не було допущено порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 30 квітня 2013 року між КС «Метроном» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 14/3 від 30 квітня 2013 року на отримання коштів в сумі 43 000 грн, строком на 24 місяці із 30 квітня

2013 року по 30 квітня 2015 року.

Із видаткового ордеру від 30 квітня 2013 року суди встановили, що

ОСОБА_1 були отримані кошти в сумі 43 000 грн за договором кредиту ЯДксп № 143 від 30 квітня 2013 року.

Також суди встановили, що ОСОБА_1 здійснював погашення кредитних коштів за договором кредиту № 143 від 30 квітня 2015 року.

З витягу із програми «Кредитна Спілка Professional» електронного автоматизованого обліку договорів відділення «Ямпільське» КС «Метроном» за 2013 рік, наданого позивачем, встановлено, що в електронному автоматизованому обліку зареєстрований кредитний договір № К14/3

від 30 квітня 2013 року, укладений між КС «Метроном» та ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позову КС «Метроном», суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

При цьому, судами попередніх інстанцій досліджено кредитний договір № 14/3 від 30 квітня 2013 року, графік розрахунків за кредитним договором № 143 від 30 квітня 2013 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором № 14/3 від 30 квітня 2013 року, фактичний графік місячних платежів за кредитним договором № 14/3 від 30 квітня 2013 року та прибуткові касові ордери щодо погашення кредиту та процентів за кредитним договором № 143 від 30 квітня 2013 року за період з 31 травня 2013 року по 15 серпня 2015 року, з яких суди встановили фактичне отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Суд першої інстанції, встановивши факт видачі кредиту ОСОБА_1 кредитною спілкою в сумі 43 000 грн та факт часткової сплати відповідачем кредиту і процентів, дійшов суперечливого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неповернутих сум.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що позивачем доведено факт укладення сторонами кредитного договору, отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та часткове виконання позичальником умов договору щодо повернення кредиту і сплати процентів.

Посилання відповідача на те, що між сторонами не виникало кредитних правовідносин за кредитним договором № 14/3 від 30 квітня 2013 року, а кошти ним отримані за іншим договором від 30 квітня 2013 року не є підставою для залишення позову без задоволення, оскільки матеріали справи свідчать про наявність технічної помилки (описки) при зазначенні номеру кредитного договору в документах кредитної спілки.

Крім того, судами попередніх інстанцій не було встановлено, що 30 квітня

2013 року між кредитною спілкою та ОСОБА_1 укладався не один, а декілька договорів про видачу кредиту із різними номерами, зокрема № 14/3, №143, № К14/3, ЯДксп № 143, тощо.

Програма електронного автоматизованого обліку договорів відділення «Ямпільське» КС «Метроном» за 2013 року містить відомості лише про один кредитний договір укладений між кредитною спілкою та ОСОБА_1

30 квітня 2013 року.

На спростування доводів позивача щодо технічної помилки (описки) в документах при зазначенні номеру кредитного договору від 30 квітня

2013 року, відповідач не надав примірник договору № 143 від 30 квітня

2013 року або будь-якого іншого договору укладеного 30 квітня 2013 року.

Судами встановлено, що 30 квітня 2013 року ОСОБА_1 отримав у кредитній спілці кредит у розмірі 43 000 грн.

Факт повернення вказаного кредиту не доведено. Розмір заборгованості за тілом кредиту зазначений позивачем (21 263,73 грн) не спростовано.

За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 21 263,73 грн.

Разом з тим, касаційний суд не в повній мірі погоджується із обґрунтованістю вимог кредитної спілки про стягнення процентів за користування кредитом.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження

№ 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судами встановлено, що строк кредитного договору між сторонами

від 30 квітня 2013 року визначено до 30 квітня 2015 року.

Звертаючись із вказаним позовом, кредитна спілка просила стягнути з відповідача заборгованість за процентами, нарахованими у тому числі за період з 01 травня 2013 року по 31 серпня 2015 року.

Здійснюючи нарахування процентів за вказаний період позивач не врахував, що строк кредитування закінчився 30 квітня 2015 року, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами за період з 01 травня 2015 року по 30 серпня 2015 року, розмір яких, за розрахунком, наданим позивачем, складає 10 443,10 грн.

При цьому, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитом, які нараховані банком в межах строку кредитування, заборгованість за якими складає 139,92 грн.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права і порушено процесуальне право, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Крім того касаційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про розірвання кредитного договору.

Заявляючи вимоги про розірвання кредитного договору позивач обґрунтовував їх тим, що згідно пункту 5.4.2 договору передбачено право кредитної спілки достроково розірвати договір та вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів у разі порушення умов кредитного договору.

Натомість пункт 5.4.2 кредитного договору від 30 квітня 2013 року наявного в матеріалах справи має інший зміст, ані ж зазначений кредитною спілкою в позовній заяві та не надає позивачу права на розірвання договору.

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

КС «Метроном» у позові не наведено підстав для розірвання кредитного договору за частиною другою статті 651 ЦК України та касаційним судом таких підстав не встановлено.

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в

позові - на позивача.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами в загальному розмірі 21 403,65 грн, що становить 67,23% від суми заявленої до стягнення, з відповідача на користь кредитної спілки пропорційно до розміру задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір сплачений при зверненні із позовом у сумі 256,24 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 900,75 грн та судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 1 111,72 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України,

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Метроном» задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 грудня

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Метроном» заборгованість за кредитним договором від 30 квітня 2013 року у розмірі 21 403,65 грн, з яких 21 263,73 грн заборгованість за кредитом

та 139,92 грн заборгованість за процентами.

У задоволенні позову кредитної спілки «Метроном» до ОСОБА_1 в частині розірвання кредитного договору та стягнення процентів за користування кредитом за період з 01 травня 2015 року по

31 серпня 2015 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Метроном» судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 268,71 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович