Справа № 453/1118/17 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1526/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Жукровська Х.І.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Приватного підприємства «Профіт» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Микитина В.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Профіт» про стягнення за векселем та зустрічним позовом Приватного підприємства «Профіт» до ОСОБА_2 , з участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Міко Трейдінг» про визнання векселя таким, що не має вексельної сили, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 11.10.2017 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача - ПП «Профіт» на свою користь заборгованість за векселем у розмірі 347 414, 00 грн. Судові витрати у справі просив покласти на відповідача.

Позов ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що 05.08.2005 року між ПП «Нова Марка» та ПП «Профіт» укладено угоду № 42 про рекламно-інформаційне забезпечення, до якої 29.09.2010 року укладено додаток № 1, згідно котрого погоджено зміни щодо оплати за виконані роботи, зокрема шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок замовника або шляхом видачі векселя. У цей же день, у відповідності до ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», ст. ст. 3, 3 Закону України «Про обіг векселів в Україні», ПП «Профіт» як векселедавець в особі директора Чернікової Т.В. на підставі угоди № 42 від 05.08.2005 року із внесеними до неї 29.09.2010 року змінами передало, а векселеотримувач ПП «Нова Марка» в особі директора ОСОБА_3 прийняло вексель серії АА № 2127648 номінальною вартістю 347 414 грн. з терміном погашення до 29.09.2015 року, після чого, 01.10.2010 року передало його ОСОБА_2 (новому векселеотримувачу). Позивач ОСОБА_2 зазначає, що вказаний вексель містить усі ознаки, обумовлені ст. 74 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі, і є простим векселем. У свою чергу, 01.10.2010 року векселедавець ПП «Нова Марка » в особі директора ОСОБА_3 передав, а позивач ОСОБА_2 як векселеотримувач прийняв простий вексель серії АА № 2127648 на номінальною вартістю 347 414 грн. з терміном погашення до 29.09.2015 року, після чого, вважається особою, у якої знаходиться вексель, тобто законним держателем. На даний час, враховуючи ту обставину, що термін погашення згаданого простого векселя настав ще 29.09.2015 року, а виплату за таким векселем на користь позивача ОСОБА_2 не було здійснено, у ПП «Профіт», в силу положень ст. ст. 43, 47 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі, наявне перед держателем зобов`язання з оплати заборгованості за цим векселем у сумі 347 414 грн., оскільки останній використав своє право регресу.

У свою чергу відповідач ПП «Профіт» 07.12.2017 року звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просив визнати вексель таким, що не має вексельної сили.

Позов ПП «Профіт» обґрунтовано тим, що простий вексель серії АА № 2127648 від 29.09.2010 року номінальною вартістю 347 414 грн. з терміном погашення до 29.09.2015 року не відповідає вимогам, встановленим ст. ст. 75, 76 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі, а також ст. 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні», оскільки такий не містить усіх обов`язкових реквізитів, зокрема на ньому відсутній підпис наявного на підприємстві головного бухгалтера, як і відтиск печатки підприємства на такому підписі. Відтак, на переконання ПП «Профіт», простий вексель серії АА № 2127648 від 29.09.2010 року номінальною вартістю 347 414 грн. з терміном погашення до 29.09.2015 року, є таким що виданий з дефектом форми і, в силу ст. 2 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі, не має вексельної сили. Крім того, позивач ПП «Профіт» стверджує, що за правовідносинами від 05.08.2005 року між ПП «Нова Марка» та ПП «Профіт» згідно угоди № 42 в останнього немає будь-яких зобов`язань, котрі б стверджувались належними та допустимими доказами, оскільки за первісним позовом такі правовідносини виникли на підставі угоди № 42 від 02.05.2005 року, а не на підставі угоди № 42 від 05.08.2005 року. Також посилається на ту обставину, що 02.04.2010 року між ПП «Нова Марка» в собі директора ОСОБА_3 та ТзОВ «Компанія Міко Трейдінг» в особі директора ОСОБА_6 укладено договір № 05/04 уступки права вимоги, згідно якого набувачу передано право вимоги боргу з ПП «Профіт» у сумі 347 414 грн., який виник на підставі укладеної між останнім та ПП «Нова Марка» угоди № 42 від 02.05.2005 року та актів здачі-приймання виконаних робіт. Відтак, право вимоги до ПП «Профіт» у згаданій сумі, починаючи ще з 02.04.2010 року, виникло у ТзОВ «Компанія Міко Трейдінг», що, у свою чергу, виключає право регресу ОСОБА_2 за наявним у нього простим векселем, який виданий 29.09.2010 року, тобто після уступки права вимоги іншій особі - ТзОВ «Компанія Міко Трейдінг».

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства «Профіт» (місцезнаходження юридичної особи: 82615, Львівська область, Сколівський район, смт. Верхнє Синьовидне, вул. Січових Стрільців, буд. 1-а, ідентифікаційний код юридичної особи: 20815483) на користь ОСОБА_2 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код фізичної особи: НОМЕР_3 ) заборгованість за простим векселем серії АА № 2127648 від 29.09.2010 року у розмірі 347 414 грн. та 3 474 грн. 14 коп. судових витрат у справі.

У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Профіт» до ОСОБА_2 , з участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Міко Трейдінг» про визнання простого векселя серії АА № 2127648 від 29.09.2010 року таким, що не має вексельної сили, відмовлено.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2018 року оскаржив відповідач Приватне підприємство «Профіт».

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що суду першої інстанції надані усі належні, допустимі та достатні докази, що вказують на відсутність у простого векселя серії АА № 2127648 номінальною вартістю 347 414 грн. від 29.09.2010 року від імені ПП «Профіт» на ім`я ПП «Нова Марка» вексельної сили та відсутність підстав стягнення заборгованості за даним векселем. Зазначає, що необхідним реквізитом спірного векселя був підпис головного бухгалтера, який у векселі відсутній та вважає, що у зв`язку з цим вексель підлягає визнанню таким, що не має вексельної сили. Стверджує, що суд першої інстанції без належного обґрунтування відхилив ці доводи та дійшов висновку, що відсутність підпису головного бухгалтера не позбавляє векселя вексельної сили всупереч прямої вказівки на це в законі. Окрім того, посилається на те, що право вимоги до ПП «Профіт» у сумі 347 414 грн. 00 коп., що виникло на підставі Угоди № 42 від 02.05.2005 року, укладеної між ПП «Нова Марка» та ПП «Профіт» належить виключно ТзОВ «Компанія Міко Трейдінг», згідно договору № 05/04 уступки права вимоги від 02 квітня 2010 року, що судом першої інстанції враховано не було.

Просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким визнати простий вексель серії АА № 2127648 номінальною вартістю 347 414 грн., який датовано 29.09.2010 року від імені ПП «Профіт» на ім`я ПП «Нова Марка» таким, що не має вексельної сили. У первісному позові ОСОБА_2 до ПП «Профіт» про стягнення боргу за векселем - відмовити.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на встановлення судом наявності станом на дату видачі векселя і надалі посади головного бухгалтера ПП «Профіт», основним чином з огляду на те, що спірний вексель підписаний безпосередньо керівником ПП «Профіт», який скріплений печаткою ПП «Профіт» (векселедавцем), відсутність підпису головного бухгалтера не позбавляє простого векселя вексельної сили. Також суду не надано доказів, що 02.04.2010 року між ПП «Нова Марка» та ТзОВ «Компанія Міко Трейдінг» укладено договір № 05/04 уступки права вимоги, згідно якого набувачу передано право вимоги боргу з ПП «Профіт» у сумі 347 414 грн. і таке право вимоги виникло у ТзОВ «Компанія Міко Трейдінг».

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до статті 7 Уніфікованого закону якщо на переказному векселі є підписи осіб, нездатних зобов`язатися за переказним векселем, або підроблені підписи, або підписи вигаданих осіб, або підписи, які з будь-яких інших підстав не можуть зобов`язувати тих осіб, які поставили їх на переказному векселі або від імені яких переказний вексель був підписаний, то зобов`язання інших осіб, які поставили свої підписи на ньому, є все ж таки юридично дійсними.

Наслідки вчинення дій особами вказаними у статті 7 Уніфікованого закону визначені статтею 8 цього Закону, згідно з якою кожний, хто поставив свій підпис на переказному векселі як представник особи, від імені якої він був уповноважений діяти, сам зобов`язаний за векселем і, якщо він заплатить, матиме ті самі права, які мала б та особа, за яку він мав намір діяти. Таке ж правило застосовується до представника, який перевищив свої повноваження.

Стаття 77 Уніфікованого закон у передбачає, що такі наслідки настають і для осіб, котрі здійснили ці ж дії, і при видачі простого векселя.

Як визначено статтею 75 Уніфікованого закону серед інших обов`язкових реквізитів, що надають векселю вексельної сили, має бути підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» вексель підписується від імені юридичних осіб власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства зобов`язаною за простим векселем є особа, яка самостійно підписала вексель, або особа, від імені якої вексель підписала належним чином уповноважена третя особа.

Вексельне законодавство не містить положень для визначення належних повноважень осіб, які підписали вексель, а лише встановлює їх коло, а тому питання про належний характер уповноваження на підписання векселя має вирішуватися з огляду на загальні норми цивільного законодавства України, зокрема щодо укладення відповідного договору, видачі довіреності, вчинення внутрішніх актів органами юридичної особи, як наприклад, прийняття рішення зборів учасників, наказу про виконання функцій виконавчого органу тощо.

Саме такі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 20 березня 2012 року у справах № 3-15гс12 та № 3-17гс12, від яких Велика Палата Верховного Суду, станом на момент прийняття постанови не відступила.

Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 8 червня 2007 року N 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів» при вирішення питання про наявність вексельних зобов`язань судам слід звертати увагу на додержання вимог вексельного законодавства щодо підписів зобов`язаних за векселем осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" вексель підписується від імені юридичних осіб власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою.

За відсутності зазначених реквізитів підпису юридичної або фізичної особи останній теж слід вважати відсутнім, а сам вексель - таким, що виданий з дефектом форми і не має вексельної сили (ст. 2 Уніфікованого закону).

Безспірно встановивши, що вексель на підставі якого пред`явлено позов не містить підпису головного бухгалтера підприємства - векселедавця, при наявні такої посади та особи, яка її обіймає, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про відповідність векселя вимогам, встановленим законом, необхідним для отримання ним вексельної сили.

Такий, на переконання колегії суддів, враховуючи наведені та встановлені обставини, не має вексельної сили, а відтак на його основі не може бути пред`явлений позов.

При цьому, з огляду на встановлення факту відсутності вексельної сили векселя, по стягненню за яким пред`явлено позов, колегія суддів не вдається до аналізу доводів, як зустрічної позовної заяви, так і апеляційної скарги в частині уступки права вимоги за первісним зобов`язанням.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь приватного підприємства «Профіт» 1 600 грн. витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції та 7 611 грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Клопотання представника ПП «Профіт» Білика П.Б. про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати узгоджується з вимогами ст. 246 ЦПК України, а відтак, підлягає задоволенню. При цьому колегія суддів вважає за необхідне надати представнику ПП «Профіт» Білику П.Б. строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Профіт» - задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Профіт» про стягнення за векселем - відмовити.

Зустрічний позов Приватного підприємства «Профіт» до ОСОБА_2 , з участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Міко Трейдінг» про визнання векселя таким, що не має вексельної сили - задовольнити. Визнати простий вексель серії АА № 2127648 номінальною вартістю 347 414, 00 грн., який датовано 29.09.2010 року від імені ПП «Профіт» на ім`я ПП «Нова Марка» таким, що не має вексельної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного підприємства «Профіт» 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції та 7 611 (сім тисяч шістсот одинадцять) грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

За клопотанням представника ПП «Профіт» Білика П.Б. для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання на 11 вересня 2019 року 14 годину 30 хвилин. Представнику ПП «Профіт» Білику П.Б. надати строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до 09 вересня 2019 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.