Справа № 140/1015/18
Провадження № 22-ц/801/1827/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 рокуСправа № 140/1015/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

Секретар: Шевчук К.І.

За участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стороженка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колосок»

на заочне рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колосок» про звернення стягнення на предмет застави,

Рішення ухвалив суддя Царапора О.П.

Рішення ухвалено о 17 год 47 хв у м. Немирові Вінницької області

Повний текст рішення складено 4 лютого 2019 року

Встановив:

19 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до СТОВ «Колосок» про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 травня 2017 року він надав ОСОБА_2 позику у розмірі 2 635 000,00 грн., що на день передачі грошей еквівалентно 100 000 доларам США, по встановленому курсу на момент передачі коштів: 1 долар США = 26,35 грн., під 24 % річних, про що вони уклали на підписали у письмовій формі договір позики.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 договору позики остаточний розрахунок по поверненню суми позики повинен бути проведений не пізніше 31 жовтня 2017 року.

У визначений договором строк ОСОБА_2 гроші не повернув.

Відповідно до пункту 7 договору позики позичальник з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором позики зобов`язався передати в заставу позикодавцю рухоме майно, а саме: комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарним номером 81; комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарним номером 82 і обладнання для птиці ОКРМ-3/2, належне на праві власності СТОВ «Колосок», яке у подальшому виступило майновим поручителем позичальника.

12 травня 2017 року він уклав із СТОВ «Колосок» в особі генерального директора ОСОБА_3 нотаріально посвідчений договір застави, згідно якого СТОВ «Колосок» виступило майновим поручителем ОСОБА_2 .

Згідно умов договору застави він забезпечує виконання зобов`язань позичальника, що випливають з договору позики укладеного в простій письмовій формі 12 травня 2017 року між заставодержателем і позичальником та додаткових угод, договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, за умовами якого позичальник зобов`язався повернути заставодержателю гроші в сумі 2 635 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 31 жовтня 2017 року та сплатити нараховані проценти за їх використання з розрахунку 24 % річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених договором позики, цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги.

Предметом застави є рухоме майно: комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4, інвентарний номер 81, комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарний номер 82, обладнання для птиці ОКРМ-3/2 інвентарний номер 101, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке сторони оцінили за балансовою вартістю в 1 777 657,88 грн., згідно довідки № 87 від 11 травня 2017 року, виданої СТОВ «Колосок».

Відповідно до пп. 2.1.7 п. 2 договору застави у разі настання випадків, передбачених договором позики та цим договором, які дають право звернути стягнення на предмет застави, а саме: повне чи часткове неповернення суми основної заборгованості, повну чи часткову несплату процентів, неустойки та інше, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави перед іншими кредиторами.

Відповідно до пп. «б» п. 2 договору позики остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснений не пізніше 31 жовтня 2017 року.

Станом на 17 квітня 2018 року грошові кошти у визначений договором позики строк не повернуті, сума боргу становить 3 224 084,93 грн. із яких: 2 635 000,00 грн. позика і 589 084,93 грн. 24 % річних.

Нормами чинного законодавства та умовами укладеного між ними договору застави, заставодержателю надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і на продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем або на аукціонах, біржах тощо.

Щодо початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації, то він виходить із того, що вирішуючи питання про початкову ціну майна, слід виходити з того, що ціна предмета застави встановлюється в самому договорі. Якщо сторони з такою ціною погоджуються, то у суду немає підстав не брати її до уваги, оскільки вона є умовою договору.

Договором застави від 12 травня 2017 року вартість предмета застави за домовленістю сторін склала 1 777 657,88 грн., проте ця вартість є балансовою, а не ринковою, тому вартість предмета застави повинна відповідати забезпеченій заставою вимозі в розмірі 2 635 000,00 грн.

З урахуванням вимог статті 625 ЦК України у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, а за правилами статті 1048 ЦК України позикодавець має право отримати проценти від суми позики, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не встановлено укладеним між сторонами договором.

12 березня 2018 року він направив на адресу СТОВ «Колосок» вимогу з пропозицією сплатити суму боргу, яка залишилася без задоволення.

Тому він просив в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 12 травня 2017 року в сумі 3 405 705,01 грн., з яких 2 365 000,00 грн. заборгованість по позиці, 589 084,93 грн. процентів за користування чужими коштами, 145 452,00 грн. інфляційних втрат, 36 168,08 грн. 3 % річних за час прострочення платежу, звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 12 травня 2017 року, що належить на праві власності СТОВ «Колосок».

08 жовтня 2018 року СТОВ «Колосок» звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання припиненим договору застави укладеного 12 травня 2017 року, між ОСОБА_1 і СТОВ «Колосок».

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2018 року зустрічна позовна заява СТОВ «Колосок» до ОСОБА_1 про визнання припиненим договору застави повернута заявнику.

Рішенням (заочним) Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 до СТОВ «Колосок» про звернення стягнення на предмет застави задоволена.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 12 травня 2017 року в сумі 3 405 705,01 грн., з яких: 2 365 000,00 грн. заборгованість по позиці, 589 084,93 грн. процентів за користування коштами, 145 452,00 грн. інфляційних втрат, 36 168,08 грн. 3 % річних за час прострочення платежу, звернуто стягнення на предмет застави за договором застави від 12 травня 2017 року, що належить на праві власності СТОВ «Колосок» на користь ОСОБА_1 , а саме: комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарний номер 81, комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарний номер 82, обладнання для птиці ОКРМ-3/2 інвентарний номер 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . А. Мовчана, 4.

Встановлено спосіб реалізації предмета застави шляхом продажу на публічних торгах з початковою ціною 2 635 000,00 грн.

Стягнуто з СТОВ «Колосок» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на оплату судового збору у сумі 8 000, 00 грн.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2019 року заяву СТОВ «Колосок» про перегляд заочного рішення суду повернуто заявнику разом із додатками.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2019 року задоволено апеляційну скаргу СТОВ «Колосок», ухвалу Немирівського районного суду від 22 лютого 2019 року скасовано, а цивільну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 11 червня 2019 року заяву СТОВ «Колосок» про перегляд заочного рішення суду від 28 січня 2019 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач СТОВ «Колосок» просить заочне рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до СТОВ «Колосок» про звернення стягнення на предмет застави відмовити повністю.

Зазначив, що рішення суду вважає таким, що прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини та з порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою для його скасування.

Позивач ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а заочне рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав відзив, зазначивши, що апеляційну скаргу вважає надуманою і необгрунтованою та такою, що підлягає залишенню без задоволення, тому просить рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача адвокат Задарко Ю.М., будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про що вона зазначила у своєму клопотанні, у судове засідання не з`явилася. 27 серпня 2019 року надіслала клопотання, яким просила відкласти розгляд справи на іншу дату в зв`язку з тим, що 28 серпня 2019 року на 13.00 годину в Овідіопольському районному суді Одеської області призначено розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, де вона представляє інтереси відповідача; розгляд призначено вдруге, при цьому клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції судом не розглянуто.

Клопотання представника відповідача адвоката Задарко Ю.М. до задоволення не підлягає за таких обставин.

В матеріалах справи міститься договір про надання правової (правничої) допомоги від 18 березня 2019 року, за яким адвокат Задарко Ю.М. надає правову (правничу) допомогу клієнту СТОВ «Колосок» щодо правовідносин, які виникли навколо визнання припиненим договору застави від 12 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Колосок», а також у справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Колосок» про звернення стягнення на предмет застави, серед яких, у тому числі, представництво інтересів у суді (том 2 а. с. 79).

На підставі договору виданий ордер серії ВН № 075889 на надання правової допомоги СТОВ «Колосок» адвокатом Задарко Ю.М. (том 2 а. с.78).

Відповідно до частини 1 і 3 статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи та довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідачем по справі є юридична особа (том 1 а. с. 202-206). Будь-яких клопотань юридична особа не подала.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина 1).

Зазначена адвокатом Задарко Ю.М. причина неявки у судове засідання не може бути визнана з поважних причин.

Згідно правил частини 2 статті 372 ЦПК України неявка належним чином повідомленої сторони про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд встановив, що 12 травня 2017 року позикодавець ОСОБА_1 і позичальник ОСОБА_2 уклали у письмовій формі договір позики, за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 2 635 000,00 грн., що на день передачі грошей еквівалентно 100 000 доларам США, по встановленому курсу на момент передачі коштів: 1 долар США = 26,35 грн., під 24 % річних.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 договору позики остаточний розрахунок по поверненню суми позики повинен бути здійснений не пізніше 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до пункту 7 договору позики позичальник для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором позичальник зобов`язався передати в заставу позикодавцю рухоме майно, а саме: комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарним номером 81; комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарним номером 82 і обладнання для птиці ОКРМ-3/2, належне на праві власності СТОВ «Колосок», яке у подальшому виступатиме майновим поручителем позичальника (том 1 а. с. 20).

12 травня 2017 року заставодержатель ОСОБА_1 уклав із заставодавцем СТОВ «Колосок» в особі генерального директора Даньшина ОСОБА_6 .О ОСОБА_7 договір застави, згідно якого СТОВ «Колосок» виступило майновим поручителем позичальника ОСОБА_2 . (том 1 а. с. 21-26).

Договір застави підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. і зареєстрований в реєстрі за № 496.

Згідно умов договору застави цей договір забезпечує виконання зобов`язань позичальника, що випливають з договору позики укладеного в простій письмовій формі 12 травня 2017 року між заставодержателем і позичальником та додаткових угод, договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, за умовами якого позичальник зобов`язався повернути заставодержателю гроші в сумі 2 635 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 31 жовтня 2017 року, сплачувати нараховані проценти за їх використання з розрахунку 24 % річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених договором позики і цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги (п. 1.1.).

Предметом застави є рухоме майно: комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4, інвентарний номер 81, комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарний номер 82, обладнання для птиці ОКРМ-3/2 інвентарний номер 101, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке сторони оцінили за балансовою вартістю в 1 777 657,88 грн., згідно довідки № 87 від 11 травня 2017 року, виданої СТОВ «Колосок» (п.п. 1.2., 1.4.).

Відповідно до пункту 2.1.7 договору застави у разі настання випадків, передбачених договором позики та цим договором, які дають право звернути стягнення на предмет застави, а саме: повне чи часткове неповернення суми основної заборгованості, повну чи часткову несплату процентів, неустойки та інше, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами.

Свої зобов`язання за договором позики відповідач ОСОБА_2 не виконав, тобто не повернув суму позики до зазначеного у договорі строку 31 жовтня 2017 року.

12 березня 2018 року заставодержатель ОСОБА_1 направив на адресу заставодавця СТОВ «Колосок» вимогу з пропозицією сплатити суму боргу, яка отримана заставодавцем 26 березня 2018 року (том 1 а. с. 33, 34).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області (том 1 а. с. 184).

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики від 12 травня 2017 року, наданого позивачем у позовній заяві, заборгованість ОСОБА_2 становить 3 405 705,01 грн. із яких: 2 365 000,00 грн. заборгованість по позиці; 589 084,93 грн. проценти за користування коштами, 145 452,00 грн. інфляційні втрати, 36 168,08 грн. проценти річних за час прострочення платежу (том 1 а. с. 4, 5, 6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позичальником ОСОБА_2 не виконане взяте на себе зобов`язання по договору позики перед позикодавцем ОСОБА_1 по поверненню останньому визначеної суми позики у визначений термін до 31 жовтня 2017 року і станом на 17 квітня 2018 року, а СТОВ «Колосок» виступивши майновим поручителем ОСОБА_2 , уклало із ОСОБА_1 договір застави рухомого майна, яким забезпечено виконання зобов`язання позичальником, за умовами якого товариство взяло на себе зобов`язання, яке зазначене у пункті 3.1.14. договору застави: при невиконанні зобов`язань за договором позики, передати предмет застави заставодержателю за його вимогою для його подальшої реалізації та направлення отриманих коштів на погашення боргу (том 1 а. с. 23-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

По справі встановлено, що на підтвердження укладення договору позики і його умов сторони: позикодавець ОСОБА_1 і позичальник ОСОБА_2 уклали 12 травня 2017 року у письмовій формі договір позики, який свідчить про передання позикодавцем грошової суми розміром 2 635 000,00 грн. позичальникові із визначеним розміром відсотків 24 % річних на термін не пізніше 31 жовтня 2017 року.

Таким чином, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виникли зобов`язальні правовідносини, які витікають із договору позики.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав і не повернув позивачу кошти у визначеному розмірі та у визначений термін тобто до 31 жовтня 2017 року.

Сторони договору позики у пункті 7 визначили, що для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором позичальник зобов`язується передати в заставу позикодавцю рухоме майно, а саме: комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарним номером 81; комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарним номером 82 і обладнання для птиці ОКРМ-3/2, належне на праві власності СТОВ «Колосок», яке у подальшому виступатиме майновим поручителем позичальника (том 1 а. с. 20).

Згідно таких умов договору позики 12 травня 2017 року ОСОБА_1 уклав договір застави із СТОВ «Колосок», в особі генерального директора ОСОБА_3 , згідно якого СТОВ «Колосок» виступило майновим поручителем позичальника ОСОБА_2 . (том 1 а. с. 21-26). Цим договором застави забезпечено виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 , що випливають з договору позики. Предметом застави є рухоме майно: комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4, інвентарний номер 81, комплект обладнання для курей-несучок ОКН-4 інвентарний номер 82, обладнання для птиці ОКРМ-3/2 інвентарний номер НОМЕР_2 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке сторони оцінили за балансовою вартістю в 1 777 657,88 грн., згідно довідки № 87 від 11 травня 2017 року, виданої СТОВ «Колосок» (п. п. 1.2., 1.4.).

Відповідно до пункту 2.1.7 договору застави у разі настання випадків, передбачених договором позики та цим договором, які дають право звернути стягнення на предмет застави, а саме: повне чи часткове неповернення суми основної заборгованості, повну чи часткову несплату процентів, неустойки та інше, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами.

Згідно положень статей 572, 573, 574, 576, 577, 582 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом. Оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом.

Заставодавцем, згідно вимог частини 1 статті 583 ЦК України, може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Стаття 584 ЦК України містить вимоги до змісту договору застави. У договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, та (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору (частина 1). Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо) (частина 2).

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом (стаття 585 ЦК України).

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (частина 1). За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (частина 2).

Статтею 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1). Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина 2).

Звернення стягнення на заставлене майно проводиться за правилами статті 20 Закону України «Про заставу», згідно вимог якої заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Пунктом 5 договору застави від 12 травня 2017 року визначено, що заставодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави у випадку, якщо сума наданих у борг грошей, проценти за користування ними та можливі неустойки і витрати не будуть погашені у встановлені договором позики строки та в інших випадках, передбачених договором позики, цим договором та чинним законодавством України. Порядок реалізації предмета застави для погашення боргу за договором позики визначається заставодержателем та може здійснюватися із залученням заставодавця, позичальника, так і без них, всіма можливим шляхами, зокрема через аукціони, біржі тощо.

Згідно вимог статті 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом (частина 1). Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави (частина 2).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів).

Зазначені норми матеріального права застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна (статті 1).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належать: застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору; право застави рухомого майна згідно з статтею 694 Цивільного кодексу України; право притримання рухомого майна згідно з параграфом 7 глави 49 Цивільного кодексу України; інші обтяження рухомого майна, які кваліфікуються як забезпечувальні. Зміст окремих видів забезпечувальних обтяжень встановлюється законом та/або договором.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. Обтяжувач та боржник повинні досягти згоди про максимальний розмір вимоги, яка забезпечується обтяженням. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів і неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно вимог частини 1 статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

За встановлених обставин справи та зазначених положень матеріального закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги статей 89, 263, 265 ЦПК України всебічно, повно, об`єктивно і безпосередньо дослідив належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та їх достатність і взаємний зв`язок в сукупності й надав їм вірну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки у своєму рішенні, та дійшов вірного висновку про задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави.

Обґрунтовуючи незаконність рішення суду, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що після смерті боржника ОСОБА_2 ніхто його прав та обов`язків не успадкував, а відсутність спадкоємців боржника вказує на те, що фактично зобов`язання по договору позики залишалось за ОСОБА_2 , і, як наслідок, не може бути виконано іншою особою, в силу відсутності такої особи, що в силу приписів статті 608 ЦК України свідчить про його припинення та виходячи із того, що застава є додатковим або акцесорним зобов`язанням, тобто зобов`язанням, яке існує лише у зв`язку з головним, основним зобов`язанням, а акцесорні зобов`язання не мають самостійного значення й автоматично припиняються з припиненням дії головного зобов`язання; що у разі смерті боржника за договором позики та за наявності спадкоємців зобов`язання за договором позики зберігається і переходить до спадкоємців лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину; що відповідно до приписів статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником та якщо припустити, що спадкоємці у померлого існують і вони прийняли спадщину, договір застави не містить положень про згоду СТОВ «Колосок» на забезпечення виконання зобов`язань за новим боржником, що слугувало б ще однією підставою для їх припинення.

Такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу за таких підстав.

За правилами статей 1218 і 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Статтею 593 ЦК України визначено, що право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина 1). Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (частина 2).

За змістом статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (частина 1). Застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 2).

Частиною 3 статті 12 і частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

По справі встановлено, що відомості про наявність спадкоємців померлого ОСОБА_2 та те чи вони прийняли спадщину в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини відсутні.

Таким чином, будь-яких доказів про те, що відбулась заміна боржника у зобов`язанні судом не встановлено і таких доказів відповідачем суду не надано.

Крім того, договір застави від 12 травня 2017 року не містить умови про припинення відносин застави після заміни боржника.

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними і не спростовують висновків суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення позовних вимог, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а отже, є законним і обґрунтованим, у зв`язку із чим підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колосок» залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий М.В. Матківська

Судді В.С. Марчук

В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 30 серпня 2019 року