КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Київ

Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.

апеляційне провадження: 22-ц/824/7918/2019 доповідач Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року про передачу справи на розгляд іншої справи справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В позові просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за розпискою на загальну суму 92 186,08 грн. у зв`язку із порушенням зобов`язання щодо повернення боргу у встановлений договором позики строк. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 921,86 грн.

08 квітня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано до Ладижинського міського суду Вінницької області, за територіальною підсудністю.

Не погоджуючись з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, ОСОБА_1 19 квітня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики направити до Дніпровського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог посилався на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права та неправильне їх застосування.

Апелянт зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення суми позики на підставі розписки від 20 червня 2019 року.

Відповідно до змісту розписки ОСОБА_2 зазначив, що йому відомо місцем виконання зобов`язання по поверненню суми позики та виплати відсотків - є місце проживання ОСОБА_1

Апелянт скористався своїм правом пред`явлення позову за своїм місцем проживання до Дніпровського районного суду м. Києва, гарантоване йому ч.8 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Колегія суддів встановила, що Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києві від 12 березня 2019 року провадження по справі було відкрито.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 8 квітня 2019 року справу було передано за територіальною підсудністю до Ладиженського міського суду Вінницької області.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації наданої суду органом реєстрації, місце проживання ОСОБА_2 по м. Києву не значиться.

Відповідно до п. 8, 9 ст. 187 ЦПК України суд вирішує питання визначення підсудності на момент відкриття провадження у справі.

Згідно з ухвалою суд першої інстанції про відкриття провадження суд першої інстанції зазначив, що цивільна справа підсудна суду та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що сторони були повідомлені листом суду від 13 березня 2019 року з направленням копії ухвали про відкриття.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належіть до виключної підсудності іншого суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що після відкриття провадження у справі суд першої інстанції не мав процесуального права передавати справу до іншого суду.

Так, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно з ч. 4 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду порушення норм процесуального права які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови був складений 01 серпня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль