ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3587/19 Справа № 203/2789/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ТАС про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2018року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ТАС про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 07.04.2018 року в м. Дніпро біля будинку №17 по вул.Січеславська Набережна сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi Q7 н/з НОМЕР_1 під керування ОСОБА_2 та автомобілем BMW 320І н/з KFР955 під керуванням позивача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2018 року, що набрала законної сили, відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ТАС». Згідно висновку експерта-автотоварознавця від 12.04.2018 року№5480/1 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу BMW 320І н/з KFР955 була визначена в сумі 240293 грн. 11 коп., а ринкова вартість в сумі 92644 грн. 27 коп., якій відповідно і дорівнює матеріальний збиток, завданий позивачу. Страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 26000 грн. Іншого відшкодування заподіяних матеріальних збитків від відповідача отримано не було. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача різницю між розміром заподіяних збитків та сумою виплаченого страхового відшкодування в розмірі 66644 грн. 27 коп. (а.с.2-6).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року позовні вимоги задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, кошти в сумі 66644 грн. 27 коп., судові витрати в сумі 2204 грн. 80 коп., що складаються з судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн., а всього стягнути 68849 грн. 07 коп. (а.с.84-86).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року виправлено описку в тексті рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2018 року, а саме в абзаці другому резолютивної частини рішення суду по батькові позивача у відповідному відмінку ОСОБА_3 (а.с.88).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, вважаючи його незаконним і необґрунтованим, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору (а.с.90-94).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07.04.2018 року в м.Дніпро біля будинку №17 по вул.Січеславська Набережна сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi Q7 н/з НОМЕР_1 під керування відповідача ОСОБА_2 та автомобілем BMW 320І н/з KFР955 під керуванням позивача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2018 року, що набрала законної сили, відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Згідно висновку експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 від 12.04.2018 року№5480/1 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу BMW 320І н/з KFР955 була визначена в сумі 240293 грн. 11 коп., яка перевищую ринкову вартість автомобіля, визначену в сумі 92644 грн. 27 коп. В зв`язку з цим, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, визначено експертом в розмірі ринкової вартості транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди в сумі 92644 грн. 27 коп.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ТАС», яким позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 26000 грн. Отже, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, підлягаю стягненню кошти в сумі 66644 грн. 27 коп. (92644 грн. 27 коп. - 26000 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги суд 1-ї інстанції посилаючись на вимоги ст.ст.1188,1192,1194 ЦК України та виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та позивач має право вимоги щодо відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.10) за вчинення ДТП, в результаті якої завдано шкоду позивачу, яка підлягає відшкодуванню.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що апелянта визнано винним у вчиненні правопорушення, розмір матеріальної шкоди, заявлений позивачем, ним не спростовано, а тому вона підлягає стягненню. Колегія наголошує, що позивач ОСОБА_1 не позбавлений права звертатись з позовом, у тому числі, й до винної особи та вимагати відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП саме з неї, в свою чергу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, не заслуговують на увагу та є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень п.2 ч.1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не встановлено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З огляду на викладене, можна дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги та посилання апелянта на те, що суд 1 інстанції не перевірив, чи було здійснене страхове відшкодування в межах страхової суми та який граничний розмір страхової суми (ліміту) є необгрунтованими, оскільки апелянт в разі не згоди із сумою, яку просив з нього стягнути позивач, не був позбавлений права подавати докази задля спростування такої суми. Між тим, апелянт не позбавлений права подавати докази, а саме страховий поліс та/або договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, платіжні доручення про виплату страхового відшкодування.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог .

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: