Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4905/19 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 61 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т. І., Трояновської Г. С.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/4905/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про встановлення факту постійного проживання на території України, за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М., в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом у якому просив встановити факт, що він постійно, безвиїзно проживав на території України за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 року. Позов мотивував тим, що він ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Холосне Коростенського району Житомирської області. З досягненням 7-річного віку відвідував Холосненську середню школу, де навчався до 3 класу. У віці 10 років із батьками переїхав до м. Коростень та проживав за адресою по АДРЕСА_1 відвідував середню школу № 1, яку закінчив в 1987 році. У подальшому, в 1988 році, позивач поступив на навчання до ПТУ № 15 м. Житомира, в якому навчався до 1988 року. В період з 1988 по 1990 рік проходив військову службу у республіці Казахстан. Після проходження служби повернувся до м. Коростень, де проживав спільно зі своїми батьками, зокрема у період 24.08.1991 та 13.11.1991 року. Зазначав, що 04.12.1986 ним було отримано паспорт громадянина СРСР. У зв`язку із відсутністю відомостей, які підтверджують фактичне проживання ОСОБА_1 на території України, станом на 24.08.1991 та з метою отримання паспорта громадянина України, останній просив задовольнити його позовні вимоги.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області подало апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що для встановлення факту постійного місця проживання ОСОБА_1 має значення проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 у конкретному приміщенні у відповідному населеному пункті. Проте, в обґрунтування своїх вимог заявник не зазначив та не долучив жодних фактичних даних, які можуть розглядатися як доказ про підтвердження факту його проживання на території України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження факту проживання ОСОБА_1 на території України за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 року.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Холосне Коростенського району Житомирської області, яке входило до складу Української РСР.
В 1987 році ОСОБА_1 закінчив середню школу № 1 м. Коростеня Житомирської області.
З 06.12.1988 по 20.12.1990 позивач проходив військову службу у військових частинах В/Ч НОМЕР_1 , В/Ч НОМЕР_2 , В/Ч НОМЕР_3 .
Згідно повідомлення Коростенського ОМВК від 25.09.2018 ОСОБА_1 з 31.07.1992 перебуває на військовому обліку Коростенського ОМВК.
Листом від 28 серпня 2018 року на звернення ОСОБА_1 . Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області повідомив, що для встановлення належності заявника до громадянства України, особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СССР, але немає у паспорті громадянина колишнього СССР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
Як роз`яснено в п. 8 Розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та вищезазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Згідно статті 1 Закону України «Про громадянство України» визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.
Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які проживали на території України станом на 24.08.1991 року і перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт проживання, тому для встановлення належності до громадянства України особа подає заяву, а також інші відповідні документи передбачені розділом II Порядку до управління, відділу міграційної служби за місцем проживання в Україні.
Окрім того, згідно п. 44 Розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ станом на 24.08.1991(13.11.1991).
З листа Коростенського районного відділу Управління ДМС України в Житомирській області №Б-5/6/1820/194-19 від 16.02.2019 вбачається, що згідно наявної у їхньому підрозділі інформації ( книга обліку отримання та використання бланків паспортів Ф-22 за 1986 рік) ОСОБА_1 був документований 04.12.1986 паспортом громадянина СРСР ( зразка НОМЕР_4 .
Батьками ОСОБА_1 є: мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 .
Згідно довідки КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №51 від 04.02.2019 житловий будинок, АДРЕСА_1 , раніше був зареєстрований за ОСОБА_4 згідно свідоцтва № НОМЕР_5 про право власності на будівлю від 03.02.1987, виданого взамін свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державною нотаріальною конторою 24.02.1972 №1083. Вищевказаний будинок ОСОБА_2 подарувала 16 жовтня 2001 року.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про підтвердження факту проживання ОСОБА_1 на території України за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.
Доводи апеляційної скарги про відсутність належних і допустимих доказів постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року є безпідставними, оскільки судом встановлено, що він навчався і проживав на території України, що підтверджується відповідними довідками, які містяться в матеріалах справи, при цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 оцінені судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі.
Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають та зводяться до переоцінки доказів.
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 28 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді