Справа № 149/1599/18
Провадження № 22-ц/801/302/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуСправа № 149/1599/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - голова Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області Буткевич Євгеній Віталійович,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 149/1599/18 за апеляційною скаргою Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Гончарук-Аліфанової О.Ю. в залі суду о 14:59 год, повний текст рішення виготовлено 26 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що з 24 квітня 2015 року до 15 квітня 2016 року вона працювала на посаді заступника начальника управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області.

Відповідно до розпорядження голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області від 14 квітня 2016 року № 37-рк її було звільнено з 15 квітня 2016 року із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 802/651/16-а, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області від 14 квітня 2016 року № 37-рк, поновлено її на посаді заступника начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області з 15 квітня 2016 року.

Стягнуто з Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 57 452, 85 гривень.

На виконання указаного рішення суду розпорядженням голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області поновлено позивача на посаді заступника начальника управління соціальної та молодіжної політики районної державної адміністрації з 15 квітня 2016 року та вирішено виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 57 452, 85 гривень.

04 квітня 2018 року Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області їй направлено повідомлення № 01-01-22-861 про поновлення на посаді, у якому зазначено про необхідність приступити до виконання обов'язків з 11 квітня 2018 року.

26 квітня 2018 року розпорядженням голови Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області № 30-рк внесено зміни до розпорядження голови Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області від 03 квітня 2018 року № 27-рк, відповідно до яких п. 3 розпорядження доповнено словами: «а також виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 березня 2018 року до 10 квітня 2018 року включно».

Посилаючись на те, що стягнута на підставі судового рішення заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2016 року до 21 березня 2018 року не коригувалася на коефіцієнти підвищення розміру посадового окладу, доплат за ранг та надбавки за вислугу років, хоча за цей період в установі відбувалося підвищення заробітної плати, розмір втраченого нею заробітку із урахуванням коефіцієнтів підвищення заробітної плати за указаний період становить 57 912, 54 гривень, яку позивач просила стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_3 57 912, 54 грн втраченої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2016 року до 21 березня 2018 року з урахуванням коригування на коефіцієнти її підвищення.

Стягнуто з Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_3 2 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав встановленим та доведеним факт порушення відповідачем трудових прав позивача та у зв'язку з цим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми втраченої позивачем заробітної плати за час вимушеного прогулу за заявлений нею період.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах Хмільницької районної державної адміністрації, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить ухвалене у справі рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відмовити та вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при обрахунку суми втраченої заробітної плати за час вимушеного прогулу судом використано неправильну формулу такого розрахунку, а також судом не враховано, що предметом спору є стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а даний спір вже розглядався судами усіх інстанцій. Також заявник вважає недоведеним суму витрат на правничу допомогу, стягнутих з нього на користь позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 указувала на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та надав належну правову оцінку доказам у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зверталася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року.

Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області № 37-рк від 14 квітня 2016 року, поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника начальника управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області з 15 квітня 2016 року, стягнуто з Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 57 452, 85 грн. У стягненні витрат на правничу допомогу відмовлено.

Також встановлено, що ОСОБА_3 є державним службовцем.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов'язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов'язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов'язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов'язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/33941/16-ц (провадження № 14-375цс18).

З матеріалів справи слідує, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник у зв'язку з проходженням ОСОБА_3 публічної служби, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції адміністративних судів України.

Керуючись ст. ст. 255, 377, 382 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області Буткевича Євгенія Віталійовича, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис С.Г. Копаничук

Підпис В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький