У х в а л а

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 132/3422/16-ц

провадження № 61-33389 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_4;

представник відповідача - ОСОБА_5;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області у складі судді Аліменка Ю. О. від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Марчук В. С., Медвецького С. К., Сала Т. Б., від 03 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 квітня 2012 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 2 858 грн 98 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором відповідач не виконав, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 10 листопада 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 48 764 грн, з яких: заборгованості за кредитом - 5 634 грн 33 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 37 181 грн 38 коп.; заборгованість за пенею та комісією - 3 150 грн; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 2 298 грн 29 коп.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2012 року у розмірі 48 764 грн.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на ті самі фактичні обставини, просив визнати вищевказаний кредитний договір недійсним.

Зустрічний позов мотивований тим, що анкета-заява, використана ПАТ КБ «ПриватБанк» для укладення оспорюваного кредитного договору, не відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», нормам ЦК України, які регулюють кредитні правовідносини, оскільки кредитний договір не може бути укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і складати договір про надання банківських послуг, як це вказано на зворотній стороні анкети-заяви. У наданому до анкети-заяви витягу з Умов та Правил надання банківських послуг відсутній його підпис, який би підтверджував погодження цих умов між сторонами. Крім того, анкета-заява підписана 03 квітня 2012 року, а зазначені Умови та Правила затверджені банком лише 08 жовтня 2013 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано кредитний договір від 03 квітня 2012 року, укладений згідно анкети-заяви від 03 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що банк не дотримався вимог чинного законодавства України при укладенні кредитного договору, оскільки кредитний договір не може бути укладено шляхом приєднання, так як кредитні договори є специфічною формою правочинів, які регулюються, окрім норм ЦК України, й іншими Законами України, положення яких банком не дотримано. Крім того, анкета-заява була підписана 03 квітня 2012 року, а Умови та Правила надання банківських послуг затвердженні банком лише 08 жовтня 2013 року, тобто після підписання анкети-заяви, а тому вони не узгодженні з відповідачем.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням районного суду, апеляційний суд також зазначив, що відсутність на час підписання анкети-заяви Умов та Правил надання банківських послуг, й відповідно підпису позичальника на них, свідчить про відсутність волевиявлення відповідача на укладання кредитного договору на умовах, вказаних банком. Таким чином, оспорюваний кредитний договір в силу положень статей 203, 215 ЦК України є недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити, а у зустрічному позові ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про невідповідність положенням закону укладеного між сторонами кредитного договору. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про приєднання, які регулюються положеннями статті 634 ЦК України. Укладення вказаного виду договору підтверджується змістом анкети-заяви, за умовами якої позичальник своїм підписом приєднується і погоджується виконувати Умови та Правила банківських послуг, Тарифи банку, що в цілому складають договір банківського обслуговування. Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений із ними, а також відсутності між сторонами договірних правовідносин та наявності заборгованості за кредитом. З матеріалів справи вбачається, що позичальник отримав кредитні кошти, користувався ними, неодноразово подавав заяви про збільшення кредитного ліміту, проте у зв'язку з порушенням своїх зобов'язань за кредитним договором допустив заборгованість, чим порушив права банку.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - подав заперечення на касаційну скаргу, в якій зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги банку - безпідставними. Пред'являючи позов, банк посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою укладеного між сторонами кредитного договору. Разом з тим зазначені Умови не містять підпису позичальника, банком не надано доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови були складовою кредитного договору і що саме ці Умови заявник мав на увазі, підписуючи заяву позичальника. Банк не дотримався вимог чинного законодавства України при укладенні кредитного договору. Надання платіжної картки, яка є власністю банку, не свідчить про виникнення кредитних правовідносин. Крім того, реального передання коштів банком позичальнику не було, що свідчить про відсутність істотної умови договору.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційне провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвалою Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 рокусправу № 754/13763/15-ц (провадження № 61-5918сво18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що колегія суддів Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також, що є необхідність у формуванні єдиної правозастосовної практики розгляду судами аналогічних спорів.

Установлено, що для правильного вирішення справи, яка переглядається за аналогічними фактичним обставинами, необхідно встановити, чи є Умови та Правила надання банківських послуг складовою кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника. Тобто необхідно встановити, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 754/13763/15-ц (провадження № 61-5918сво18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якою прийнято справу до провадження (№ 14-438цс18), а у справі, яка переглядається, наявні подібні правовідносини, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк