Справа № 297/1132/18
У Х В А Л А
Іменем України

20 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Берегівського районного суду від 30 липня 2018 року (головуючий суддя Гецко Ю.Ю.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Міністерство оборони України, Міністерство соціальної політики України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

29.05.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту участі його у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в період із 08.08.2014 по 11.03.2016 в Донецькій області.

Мотивував її тим, що з 08.08.2014 він був прийнятий до батальйону спеціального призначення «Донбас» Національної гвардії України», що стверджується довідкою в.о. начальника батальйону спеціального призначення «Донбас» від 06.10.2014.

Також із 17.09.2015 по 11.03.2016 заявник знаходився у зоні проведення антитерористичної операції та брав участь у формуванні та підготовці особового складу окремого загону спеціального призначення «Азов» Національної гвардії України (військової частини НОМЕР_1 ) в якості інструктора-волонтера зі стрілецької та тактико-спеціальної підготовки, що підтверджується довідкою від 11.03.2016 № 160, виданою військовою частиною НОМЕР_1 Східного територіального управління Національної гвардії України.

Зазначав, що факт залучення його до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення підтверджується нотаріально-завіреними свідченнями трьох свідків із числа осіб, які разом із ним брали участь в АТО та отримали статус учасника бойових дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Вказував, що встановлення юридичного факту участі в бойових діях по захисту незалежності України, її суверенітету та територіальної цілісності, в воєнізованих підрозділах без офіційного оформлення на засадах самоорганізації та з врахуванням власної громадянської позиції необхідний для визначення його статусу як учасника АТО, з метою отримання соціальних прав і гарантій та для визнання його особою, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Берегівського районного суду від 30.07.2018 заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт участі ОСОБА_1 у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в період з 08 серпня 2014 року по 11 березня 2016 року в Донецькій області.

На це рішення подало апеляційну скаргу Міністерство оборони України. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Зокрема зазначає, що заявником не визначено осіб, що мають бути заінтересованими особами у даній справі, а саме Національну гвардію України та Міністерство внутрішніх справ, оскільки саме їм структурно підпорядковані батальйони «Донбас» та « ОСОБА_5 », а судове рішення у справі впливає на права та обов`язки Національної гвардії України та Міністерства внутрішніх справ; рішення про визнання громадян учасниками бойових дій приймають комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, натомість суд не може перебирати на себе повноваження цих комісій; зазначає, що ОСОБА_1 обрав невірний спосіб захисту, оскільки лише відмова відповідного органу може бути оскаржена до суду.

Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції надіслала заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника Служби та зазначала, що відповідний факт може бути встановлений судом, якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який це посвідчує.

Антитерористичний центр при Службі безпеки України у поясненнях, надісланих на адресу апеляційного суду, просить задовольнити вимоги апеляційної скарги та скасувати рішення місцевого суду.

Міністерство соціальної політики України надіслало клопотання, в якому просило розглянути справу без участі представника Міністерства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що факт участі заявника у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в період з 08 серпня 2014 року по 11 березня 2016 року в Донецькій області підтверджений належними та допустимими доказами, а тому наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Проте із таким висновком погодитися не можна з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, із заявою про встановлення факту його участі у бойових діях, посилаючись на те, що встановлення цього факту необхідно заявникові для отримання статусу учасника бойових дій.

Порядок встановлення факту участі особи у бойових діях, в тому числі під час АТО на сході України, визначений «Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. N 413 (на даний час «Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення», назва Порядку із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 р. N 789, від 10.05.2018 р. N 350) (далі Порядок № 413).

Зміни до Закону № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якими учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, внесені Законом України від 07.04.2015 № 291-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України» та набрали чинності 19.06.2015.

Зазначене стало підставою для внесення відповідних змін до Порядку № 413, яким визначено процедуру надання статусу учасника бойових дій таким особам, перелік документів, необхідних для прийняття такого рішення, та органів, уповноважених на їх прийняття.

Пунктом 20 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі у бойових діях) встановлено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам, категорії таких осіб, терміни їх участі в АТО чи в забезпеченні її проведення, а також райони АТО визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї норми Закону № 3551-XII Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 413, який визначає процедуру надання зазначеного статусу вказаним особам та категорії таких осіб.

Пунктом 4 Порядку № 413 визначено перелік документів про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових.

Для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, це документи про залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, передбачені абзацами другим четвертим пункту 4 (витяги з наказів, документи про направлення у відрядження, витяги з бойових наказів, розпоряджень, донесень, журналів бойових дій, оперативних завдань, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв, інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення) або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом з такою особою брали участь в АТО та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) зі Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами.

За змістом пункту 5 Порядку № 413 рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС. А в разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання відповідною міжвідомчою комісією. Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом.

Пунктом 8 Порядку № 413 передбачено право осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, самостійно звернутися до відповідної комісії в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій. Установлено, що рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

У пункті п. 11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.05.2015 № 200 (далі Положення № 200), а також у пункті 1 розділу ІІІ Положення про комісію Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2018 № 887 (далі Положення № 887, котре на час подання заяви до суду не було чинним та набрало чинності 21.12.2018) містяться аналогічні правила, які передбачають, що комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів, визначених пунктом 4 Порядку № 413.

У переліку документів про безпосереднє залучення особи до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, немає судового рішення про встановлення факту участі особи в бойових діях (пункт 4 Порядку № 413).

Не містить положень про можливість встановлення такого факту для надання статусу учасника бойових дій на підставі судового рішення й Закон № 3551-XII.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 315-319 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, окрім фактів, визначених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 318 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Згідно із заявою ОСОБА_1 встановлення факту участі у бойових діях необхідне йому для отримання статусу учасника бойових дій, з метою отримання соціальних прав і гарантій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На підтвердження цього факту заявник послався на наявність свідків із числа військовослужбовців, які разом з ним брали участь в АТО, довідку в.о. начальника батальйону спеціального призначення «Донбас» від 06.10.2014 та довідку від 11.03.2016 № 160, виданою військовою частиною НОМЕР_1 Східного територіального управління Національної гвардії України.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 ствердив, що до відповідної комісії, уповноваженої розглядати матеріали про визнання осіб учасниками бойових дій, він не звертався.

З аналізу норм Порядку та Положень вбачається, що встановлення факту участі особи в АТО є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій.

Під час вирішення комісією питання про надання особі статусу учасника бойових дій підлягають дослідженню ті самі обставини, на які ОСОБА_1 послався, обґрунтовуючи заяву про встановлення факту його участі у бойових діях.

Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому заявник не навів обставин, які б свідчили про неможливість отримання документа, що посвідчує його участь у бойових діях в інший спосіб. Адже в силу положень Порядку та Положення показання певних осіб, визначених ними, входить до переліку документів, які підтверджують участь у бойових діях та надаються до відповідної комісії для підтвердження такої участі.

Зазначення у пункті 14 Положення № 200 (так і в подальшому у пункті 7 розділу 2 Положення № 887) про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

Відповідну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 233/2929/17.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою 29 травня 2018 року - чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу учасника бойових дій та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури.

При цьому особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні учасником бойових дій, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту участі у бойових діях разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.

З урахуванням наведеного зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про належність розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду від 30 липня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - факту його участі у бойових діях під час проведення антитерористичної операції закрити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення. Касаційну скаргу на ухвалу може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 серпня 2019.

Головуюча: Судді: