ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5595/19 Справа № 214/3650/18 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , територіальний сервісний центр 1248 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, ТОВ «Світ Авто Плюс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , територіального сервісного центру 1248 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, в якому після уточнення позовних вимог просить суд: визнати недійсним договір комісії №7167/17/001986 від 23.08.2017 між ТОВ «Світ авто плюс» щодо продажу транспортного засобу - автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, тип легковий седан В, синього кольору; визнати недійсним договір купівлі-продажу даного транспортного засобу, що укладений між ТОВ «Світ авто плюс» та ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на автомобіль та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 30.08.2017 року, видане на ім`я ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб; витребувати у ОСОБА_2 спірний автомобіль.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2016 року набула у власність транспортний засіб - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, номер шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

ТОВ «Світ авто плюс» 30.08.2017 року на підставі нібито укладеного між ними договору комісії №7167/17/001986 від 23.08.2017 року, уклав договір купівлі-продажу належного позивачу транспортного засобу. В подальшому, а саме 30.08.2017 року, на підставі цього договору посадові особи Територіального сервісного центру 1248 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області здійснили перереєстрацію майнових прав на вказаний транспортний засіб із позивача на ім`я ОСОБА_2 .

Посилається, що жодних правочинів щодо розпорядження та відчуження належного їй транспортного засобу, позивач особисто не вчиняла і не підписувала. Договір комісії з ТОВ «Світ авто плюс» укладено 23.08.2017 року, у період перебування її на санаторно-курортному лікуванні в СТК Трускавець. Вважає, що відчуження належного їй транспортного засобу вчинено на підставі недійсного правочину та всупереч її волі, як власника. Просить суд задовольнити позов.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано недійсним договір комісії №7167/17/001986 від 23.08.2017 між ТОВ «Світ авто плюс» та ОСОБА_1 щодо продажу транспортного засобу - автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, тип легковий седан В, номер шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598, колір СИНІЙ. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, що укладений між ТОВ «Світ авто плюс» та ОСОБА_2 . Скасовано державну реєстрацію прав власності ОСОБА_2 на автомобіль, визнано недійсним Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 30.08.2017 року, видане Територіальним сервісним центром 1248 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, тип ЛЕГКОВИЙ СЕДАН -В, номер шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598, колір СИНІЙ на ім`я ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на спірний транспортний засіб. Витребувано у ОСОБА_2 транспортний засіб. Стягнуто в рівних частках з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі в сумі 3524 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту дослідження доказів, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не забезпечено процесуальної рівності, належним чином відповідача не повідомлено про час та місце розгляду справи. Крім того, не перевірено доводи позивача про не укладання договору комісії. Відсутність волевиявлення позивача на реалізацію належного їй транспортного засобу має бути доведеною не підписанням нею укладеного договору, посилання на перебування у цей період на відпочинку не може повною мірою доводити неможливість укладання позивачем угоди комісії. Почеркознавча експертиза, яка може довести факт не підписання позивачем угоди не проводилась, тому вважають, що позивачем не доведено заявлених вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на її думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В мотивування відзиву зазначає, що позивачем надано усі наявні в неї докази на підтвердження перебування у період відчуження автомобіля на лікуванні у м.Трускавець.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Колегією суддів визнано неявку сторін та їх представників такою, що не перешкоджає розгляду справи. Клопотання представника позивача ОСОБА_5 , про відкладення розгляд справи через незадовільний стан здоров`я позивача ОСОБА_1 , залишено без задоволення. До клопотання не надано жодного документа в підтвердження поважності причин не прибуття позивача та її представника в судове засідання. За клопотанням представника позивача розгляд справи вже відкладався 24 липня 2019 року. В судовому засіданні 07 листопада 2019 року представник позивача заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, проте позивач для надання експериментальних зразків підпису в судове засідання не з`явилась, через що розгляд справи відкладено на 03 грудня 2019 року. В судове засідання ні позивач, ні її представник не з`явились, з метою недопущення порушення ст.6 Конвенції в аспекті дотримання розумних строків розгляду справи, з огляду на тривалість судового розгляду в суді апеляційної інстанції більше п`яти місяців, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників такою, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданого на неї відзиву, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 14 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, тип ЛЕГКОВИЙ СЕДАН -В, номер шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598, колір синій, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.17,18).

Як видно з матеріалів справи, на вимогу суду регіональним сервісним центром в Дніпропетровської області Територіальним сервісним центром №1248 надіслано документи, що стали підставою для реєстрації транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на ім`я відповідача ОСОБА_2 (а.с.65-71).

Згідно договору комісії №7167/17/001986 від 23 серпня 2017 року укладеного між відповідачем ТОВ «Світ Авто Плюс» (комісіонером) та ОСОБА_7 (комітентом), за умовами якого комісіонер за дорученням комітента зобов`язується здійснити від свого імені продаж товару - транспортного засобу - автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, тип легковий седан -В, номер шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598, колір синій. В розділі VІІ даного договору містяться відомості про документ, який посвідчує особу комітента ОСОБА_1 , її особисті паспортні дані та підпис (а.с.68).

Також для реалізації транспортного засобу надано оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 14 вересня 2016 року, виданого на ім`я позивача ОСОБА_1 (а.с.70).

Того ж дня, 23 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2 здійснив огляд транспортного засобу, що перебував у ТОВ «Світ Авто Плюс», що підтверджується Актом огляду реалізованого транспортного засобу (а.с.69)

23 серпня 2017 року між суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу, ТОВ «Світ Авто Плюс», який є комісіонером та діє на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії № 7167/17/001986 від 23.08.2017 року (як продавець) та ОСОБА_2 (як покупцем), укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу № 7167/17/001986 - автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, тип легковий седан -В, номер шасі НОМЕР_1 , колір синій (а.с.67).

За заявою відповідача ОСОБА_2 №124769514 від 30 серпня 2017 року транспортний засіб - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель JETTA, був перереєстрований Територіальним сервісним центром №1248 на ОСОБА_2 (а.с.70,71).

Згідно довідки ТОВ «Медтитон Прикарпатье-365» за вих.№145 від 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 , у період з 15 серпня 2017 року по 27 серпня 2017 року перебувала на санаторно-курортному лікуванні в СТК Трускавець (а.с.12).

З виписки по картковому рахунку відкритому АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я позивача ОСОБА_1 видно, що 16 серпня 2017 року позивач здійснила безготівковий платіж в готелі Трускавець 365, а також 25 серпня 2017 року здійснила розрахункову операцію в аптеці№1 м.Трускавець (а.с.83).

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції керувався положення ст..ст. 203,215,387 ЦК України та дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не мала відношення до оспорюваних правочинів, оскільки під час відчуження автомобіля перебувала в санаторії м.Трускавець, не бажала настання наслідків у вигляді переходу права власності на транспортний засіб, що не відповідало її волевиявленню.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Спір між сторонами вини з приводу правомірності володіння відповідачем ОСОБА_2 транспортним засобом, який належав позивачу ОСОБА_1 , яка стверджує, що не вчиняла дії по його відчуженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонених законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто в силу припису зазначеної статті правомірність правочину презюмується, і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

В підтвердження заявлених вимог позивач надала відомості перебування на лікувальному відпочинку в іншому населеному пункті в м.Трускавець, проте, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про доведеність не укладання позивачем договору комісії, з огляду на наявність підпису позивача ОСОБА_1 із зазначенням особистих даних її паспорта. Тобто, позивачем не спростований факт не підписання нею особисто договору комісії від 23 серпня 2017 року, за яким відчужено спірний транспортний засіб, як підставу для визнання договору недійсним.

Клопотання представника позивача ОСОБА_5 про проведення судової почеркознавчої експертизи залишено відкритим в судовому засіданні 07 листопада 2019 року через відсутність позивача, що унеможливило отримання вільних зразків її почерку. На наступний судовий розгляд позивач, явка якої визнана обов`язковою, знов не з`явилась.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів не може визнати обґрунтованим клопотання представника позивача про призначення експертизи про справжність підпису позивача в договорі комісії, в суді апеляційної інстанції, тому що відповідне клопотання не заявлялось в суді першої інстанції, а також ні позивачем, ні її представником не зазначено поважних причин неможливості його подання під час розгляду справи місцевим судом.

В судовому засіданні колегії суддів, представник позивача не змогла повідомити за яких обставин спірний автомобіль вибув з володіння позивача та перебував у ТОВ «Світ Авто Плюс». Також відсутні пояснення, як оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого на ім`я власника автомобіля ОСОБА_1 без її волевиявлення перебував ТОВ «Світ Авто Плюс». Будь-яких заяв до правоохоронних органів про викрадення транспортного засобу позивач не подавала.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, про недоведеність неукладання позивачем ОСОБА_1 договору комісії та відсутність правових підстав для визнання його недійсним.

Висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, тому колегія суддів вважає, що перебування позивача на лікувальному відпочинку у м.Трускавець у період з 15 серпня 2017року по 27 серпня 2017року, розрахунок карткою АТ КБ «ПриватБанк» виданою на її ім`я 16 серпня 2017рок та 25 серпня 2017 року, тобто не 23.08.2017 року дата укладання договору комісії, не можуть переконливо свідчити про непідписання позивачем оспорюваного договору комісії, в якому міститься підпис позивача та укладання цього договору нею особисто. Також дане твердження позивача не спростовує факту передачі транспортного засобу - автомобіль із реєстраційним посвідченням, а також фактичне перебуванням на комісійній реалізації у ТОВ «Світ Авто Плюс», без наявності будь-яких доказів неправомірного вибуття авто з володіння позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення постановлено без повного дослідження наявних у справі доказів, висновки суду першої інстанції про не укладання позивачем договору комісії ґрунтуються на припущеннях, тому рішення суду на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , територіального сервісного центру 1248 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області про визнання недійсними договору комісії, договору купівлі - продажу та свідоцтва, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, витребування майна, через недоведеність.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою відповідачем сплачено судовий збір в сумі 5286 грн., які підлягають стягненню з позивач на користь відповідача. (а.с.132).

Колегією суддів не вирішується питання про скасування заходів забезпечення позову, застосованих судом першої інстанції, оскільки за заявою представника позивача ОСОБА_1 від 18 січня 2019 року, це питання буде вирішене судом першої інстанції (а.с. 99).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , територіального сервісного центру 1248 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області про визнання недійсними договору комісії, договору купівлі - продажу та свідоцтва, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, витребування майна.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5286 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: