Постанова

Іменем України

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 235/4286/17-ц

провадження № 61-42585св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Приватне підприємство «Керуюча Компанія «Комфорт»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційні скарги ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року в складі судді Назаренко Г. В.та постанову Апеляційного суду Донецької області від 24 липня

2018 року у складі колегії суддів: Мірути О. А., Жданової В. С., Хейло Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватне підприємство «Керуюча Компанія «Комфорт» (далі - ПП «КК «Комфорт»), про усунення перешкод в користуванні допоміжним приміщенням будинку.

Позов обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , а тому на підставі статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є співвласником допоміжного приміщення - колясочної кімнати, яка розташована на першому поверсі будинку в під`їзді № 2.

Звертала увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась дитина, у зв`язку із чим, вона звернулась до мешканців свого під`їду - відповідачів у справі з проханням надати їй ключі від кімнати, яка знаходиться у їх під`їзді, з метою залишення дитячого візка у зазначеному допоміжному приміщенні, проте відповідачі відмовили їй у наданні ключів.

У зв`язку з відмовою відповідачів надати їй ключі від спірного допоміжного приміщення, вона звернулась до ПП «КК «Комфорт» з проханням сприяти усуненню перешкод в користуванні вказаним приміщенням, але відповіді не отримала.

За її ініціативою, 01 серпня 2017 року були скликані збори мешканців під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 , на яких були присутні також і представники ПП «КК «Комфорт». На зборах мешканці будинку рекомендували їй звернутися до судуза захистом свої прав, якщо вона вважає їх порушеними.

Посилаючись на наведене та на те, що врегулювати спір між нею та відповідачами в позасудовому порядку неможливо, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди в користуванні допоміжним приміщенням будинку АДРЕСА_4 шляхом зобов`язання відповідачів передати їй ключі від цього приміщення.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто перешкоди в користуванні допоміжним приміщенням у під`їзді АДРЕСА_5 шляхом зобов`язання

ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від зазначеного вище допоміжного приміщення. У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні допоміжним приміщенням будинку відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є співвласником допоміжного приміщення - колясочної кімнати, яка розташована на першому поверсі будинку

АДРЕСА_3 . Ключі від спірного допоміжного приміщення в під`їзді № 2 знаходяться у відповідача ОСОБА_3 , яка безпідставно не надає їх позивачу, яка також є його співвласником відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

На підставі наведеного, суд першої інстанції зробив висновок, що права позивача на вільне користування допоміжним приміщенням у під`їзді АДРЕСА_5 є порушеними та підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 передати їй ключі від зазначеного вище допоміжного приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року в частині визначення способу усунення перешкод у користуванні допоміжним приміщенням змінено.Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 допоміжним приміщенням будинку

АДРЕСА_4 шляхом надання ОСОБА_1 вільного доступу та передачі екземпляру ключів від цього приміщення. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеними вимоги позивача до ОСОБА_3 в частині усунення перешкоди в користуванні допоміжним приміщенням у під`їзді АДРЕСА_5 . Проте, апеляційний суд вважав, що для повного та ефективного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 допоміжним приміщенням будинку АДРЕСА_4 шляхом надання ОСОБА_1 вільного доступу та передачі екземпляру ключів від цього приміщення, у зв`язку із чим змінив рішення суду першої інстанції в зазначеній частині.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг

У серпні 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня

2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 24 липня

2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на те, що інтереси позивача представляв представник, якого вона не уповноважувала на такі процесуальні дії. Так, до участі у справі в інтересах ОСОБА_1 було допущено її чоловіка ОСОБА_4 на підставі довіреності від імені позивача, яка не передбачала передоручення повноважень представника іншим особам. Разом з тим, ОСОБА_4 надав довіреність на представництво інтересів ОСОБА_1 ОСОБА_5 , а отже учать останнього у справі була незаконною.

Крім того, апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав

ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 допоміжним приміщенням будинку АДРЕСА_4 шляхом надання ОСОБА_1 вільного доступу та передачі екземпляру ключів від цього приміщення, не врахувавши, що позивач таких вимог не заявляла.

Судами також не враховано правила користування допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, не звернуто уваги на те, що позивач просила надати їй доступ до візкової, проте доказів того, що таке приміщення обладнане в під`їзді будинку, позивачем не надано. Також судом першої інстанції не правильно здійснено розподіл судових витрат.

Заперечень на касаційну скаргу ОСОБА_3 не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року, витребувано справу та надано строк для подання відзиву.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що за договором купівлі-продажу квартири від 21 вересня

2015 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 57,2 кв. м.

Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 вересня 2015 року.

Відповідно до поверхового плану будинку

АДРЕСА_3 зліва від входу у під`їзд № 2 перед сходовим маршем знаходиться допоміжне приміщення - колясочна кімната.

В серпні 2017 року позивач звернулась до відповідачів та інших мешканців під`їзду із вимогою повідомити, у кого з них знаходяться ключі від допоміжного приміщення, що знаходиться на першому поверсі під`їзду № 2, а також передати їй ключ від вказаного допоміжного приміщення або надати можливість виготовити його копію у зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась дитина та виникла необхідність ставити дитячий візок після прогулянки в обладнаному приміщенні.

Позивач також зверталась із заявами до ПП «КК «Комфорт» та виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області з питання демонтажу замка двері допоміжного приміщення в під`їзді

АДРЕСА_5 .

01 серпня 2017 року відбулись загальні збори мешканців під`їзду № 2 зазначеного вище будинку щодо користування допоміжним приміщенням під сходами першого поверху, на яких були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_7 , інспектори Координаційного комітету самоорганізації населення ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , майстер ПП «КК «Комфорт» ОСОБА_9 .

За зазначених вище зборах мешканців будинку ОСОБА_4 запропонував встановити нові двері і видати ключі від них всім мешканцям під`їзду № 2. Проте, ОСОБА_3 повідомила присутнім про те, що в 2015 році ОСОБА_4 вимагав передати йому допоміжне приміщення під накопичувальний бак для води в його квартиру, але йому було відмовлено. За результатами зборів було вирішено рекомендувати ОСОБА_1 звернутися з позовом до суду для вирішення спору між нею та мешканцями будинку щодо користування допоміжним приміщенням.

Судами також встановлено, що ключі від допоміжного приміщення знаходяться у відповідача ОСОБА_3 .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійснені.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09 листопада 2011 року у справі № 1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Положеннями частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що позивач має право на користування допоміжним приміщенням, що розташовано в під`їзді

АДРЕСА_5 , ключі від якого знаходяться у ОСОБА_3 , яка відмовляється їх надавати ОСОБА_1 , суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту.

При цьому, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині способу захисту права позивача шляхом зобов`язання ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 вільний доступ до спірного приміщення та передати ключі від нього, апеляційними суд не вийшов за межі позовних вимог, як помилково зазначає відповідач у касаційній скарзі, а конкретизував резолютивну частину рішення з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

Твердження заявника про те, що позивачем не доведено існування в будинку спірного приміщення та його цільового призначення саме для тимчасового зберігання дитячого візка, не заслуговують на увагу, оскільки судами встановлено, що в під`їзді будинку, де розташована належна позивачу квартира наявне допоміжне приміщення для побутового обслуговування його мешканців, право позивача на користування яким порушено саме з боку відповідача ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги про допущення судами попередніх інстанцій до участі у справі неналежного представника є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, а саме: оригіналом договору на представництво інтересів

ОСОБА_1 адвокатом Очеретько О. В., укладеним безпосередньо між позивачем та адвокатом, а також довіреністю, виданою ОСОБА_1 на ім`я свого чоловіка ОСОБА_4 . Таким чином, твердження заявника про те, що ОСОБА_4 передоручив свої повноваження представляти в суді інтереси ОСОБА_1 адвокату Очеретьку О. В. не знайшли свого підтвердження, а тому відхиляються Верховним Судом.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно розподілив судові витрати також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки на зазначені, на думку ОСОБА_3 , порушення остання могла вказати в апеляційний скарзі, проте таким право не скористалась. При цьому, встановивши порушення прав позивача саме ОСОБА_3 , суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з останньої на користь позивача сплачений нею під час подачі позову судових збір.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суд першої інстанції у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик