Справа № 463/2040/15-ц
Провадження № 2/463/33/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представників позивачів Жогальської І.Ф. , ОСОБА_3

представників відповідача Арутюнової Н.Ф. , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6 (як правонаступника ОСОБА_7 ) до Винниківської міської ради, ОСОБА_8 , треті особи ОСОБА_9 , Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсними рішень та скасування запису про реєстрацію земельної ділянки;

позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_10 до Винниківської міської ради, ОСОБА_8 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсними рішень та скасування запису про реєстрацію земельної ділянки-

встановив:

Позивач ОСОБА_7 , правонаступником якого є ОСОБА_6 , звернувся до суду з позовом до відповідачів, та в кінцевому, з врахуванням уточнень до позовних вимог просить ухвалити рішення, яким:

визнати недійсним рішення № 843 від 28.04.2005р. тридцятої сесії четвертого скликання Винниківської міської ради про погодження гр. ОСОБА_8 місця розташування та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1200 га у власність для ведення садівництва на АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним рішення № 48 від 06.07.2006р. третьої сесії четвертого скликання Винниківської міської ради Львівської області про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання гр. ОСОБА_8 у приватну власність земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва на АДРЕСА_1 ;

скасувати запис в поземельній книзі про реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га для ведення садівництва за адресою АДРЕСА_1 із кадастровим номером :05:001:0072.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_7 був одноосібним власником квартири АДРЕСА_1. Власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . На підставі рішення Виконавчого комітету Винниківської міської ради Львівської області від 20.04.2006р. № 147 квартирі № 1 було присвоєно окрему поштову адресу - АДРЕСА_1 цього будинку АДРЕСА_1 . Вказані будинки та приналежні до них допоміжні будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці загальною площею 2022 кв.м., яка після поділу житлового будинку № 12 а та присвоєння нових поштових адрес не розподілялась. Порушуючи його права як землекористувача, ВМР незаконно розпорядилася частиною вказаної земельної ділянки і на засіданні сесії 28.04.2005р. ухвалила рішення № 843 від 28.04.2005р. про погодження гр. ОСОБА_8 місця розташування та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1200 га у власність для ведення садівництва на АДРЕСА_1. В подальшому, рішенням № 48 від 06.07.2006р. ОСОБА_8 затверджено проект відведення земельної ділянки та вирішено надати йому у приватну власність земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва на АДРЕСА_1 і на підставі цього рішення відповідач ОСОБА_8 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Приймаючи такі рішення ВМР тим самим діяла з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ОСОБА_8 погоджено передачу земельної ділянки за рахунок більшої частини земельної ділянки, яка обслуговує житловий будинок № 12 а та приналежні до нього господарські будівлі і споруди (після поділу будинки № 12 а та № 12 в). Сам будинок № 12 а був зареєстрований у 1968р. після проведеної реконструкції у житлову будівлі нежитлової господарської будівлі, розташованої на земельній ділянці житлового будинку № 12 , а згідно із розподілом земельних ділянок між будинковолодіннями № 12 та № 12 а, на підставі рішення виконкому Винниківської міської ради № 89 від 14.04.1992р., за будинком № 12 закріплено земельну ділянку площею 1980 кв.м., за будинком № 12 а - площею 2022 кв.м. Крім того, спірна земельна ділянка належить до категорії земель житлової і громадської забудови, проте надана відповідачу ОСОБА_8 для ведення садівництва, а сам проект відведення такої земельної ділянки виготовлений та затверджений без погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами. Також, оскаржувані рішення прийнято Винниківською міською радою в умовах дії ухвали від 26.04.2006р. про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії рішення № 843 від 28.04.2005р. та заборони ВМР вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення, що стосуються оформлення, видачі чи передачі спірної земельної ділянки. Дії Державного кадастрового реєстратора по здійсненню реєстрації земельної ділянки є похідними від рішень Винниківської міської ради Львівської області № 843 від 28.04.2005р. та № 48 від 06.07.2006р., на підставі яких була сформована спірна земельна ділянка та затверджено проект землеустрою. Тому, наслідком визнання недійсними цих рішень є скасування запису в Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_10 звернулись до суду з позовом до відповідачів Винниківської міської ради, ОСОБА_8 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та з врахуванням прийнятих уточнень, в кінцевому просять ухвалити рішення, яким визнати недійсним рішення № 843 від 28.04.2005р. тридцятої сесії четвертого скликання Винниківської міської ради Львівської області про погодження гр. ОСОБА_8 місця розташування та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1200 га у власність для ведення садівництва на АДРЕСА_1; визнати недійним рішення № 48 від 06.07.2006р. третьої сесії четвертого скликання Винниківської міської ради про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання гр. ОСОБА_8 у приватну власність земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва за адресою АДРЕСА_1; скасувати запис в Поземельній книзі про реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га для ведення садівництва за адресою АДРЕСА_1 із кадастровим номером :001:0072.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на підстави, які аналогічні підставам позову ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_10 є співвласниками колишньої квартири № 2 будинку, якій після поділу присвоєно нову поштову адресу № 12в.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11.06.2015р. такі позови об`єднано в одне провадження з присвоєнням справі № 463/2040/15-ц.

Відповідач ОСОБА_8 скерував до суду письмові заперечення проти згаданих вище позовів. Вказує на їх безпідставність, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва розроблений з дотриманням встановленої законодавством процедури після отримання всіх погоджень від компетентних органів держави. Як наслідок, така правомірно була передана у його власність. Позивачі натомість безпідставно стверджують про порушення ВМР їхніх прав як землекористувачів, оскільки не надали суду жодних документів, які б підтверджували такі їхні права на землю і така у встановленому законом порядку не передавалась їм у власність або користування.

Повноважний представник позивача ОСОБА_1 - Жогальська І.Ф. подала письмові пояснення, у яких зазначає, що право на земельну ділянку посвідчувалось не лише державними актами, але й іншими документами, зокрема, до набрання чинності ЗК України 1990р. право користування громадян у містах і селищах міського типу посвідчувалось записами в реєстрових книгах виконкомів місцевих рад. Право користування позивачами спірною земельною ділянкою нерозривно пов`язане з їхніми правами на житловий будинок та приналежні до нього господарські будівлі і споруди. Сам житловий будинок № 12 а як самостійний об`єкт реєстрації виник у 1964р. в результаті реконструкції господарської будівлі та зареєстрований у 1968р., а розподіл земельної ділянки проведений у 1992р. Тому позивачі як власники квартир двохквартирного будинку, а після його поділу - як співвласники самого будинку є суб`єктами права користування земельною ділянкою. З метою отримання у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку звернулись до Винниківської міської ради з відповідною заявою, однак така заява не була розглянута, чим порушено права позивачів на отримання у власність земельної ділянки. Також звертає увагу, що оскаржувані рішення прийняті в період дії ухвал про забезпечення позову від 21.01.2003р. та від 26.04.2006р., за якими ОСОБА_8 було заборонено вчиняти будь-які дії пов`язані з розпорядженням у будь-який спосіб відповідно приналежними їм будинками АДРЕСА_1 , а також земельними ділянками до вказаних будинків. Під час дії цієї заборони ВМР прийняла оскаржуване рішення № 843 від 28.04.2005р., дія якого була зупинена ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.04.2006р. у справі № 2-2709/06. Незважаючи на це, під час дії цієї ухвали ВМР прийняла оскаржуване рішення № 48 від 06.07.2006р. Також, проект відведення земельної ділянки не містить акту погодження меж земельної ділянки, а межа спірної земельної ділянки проходить по господарській будівлі.

Відповідач Винниківська міська рада, а також треті особи письмового відзиву та письмових пояснень щодо позову не подали.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом першої інстанції в процесі її розгляду.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Грицка Р.Р. від 30.04.2015р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_7 .

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Головатого Р.Я. від 05.05.2015р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Крім того, в межах справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05.05.2015р. в порядку забезпечення позовних вимог накладено арешт на земельну ділянку площею 0,12 га на АДРЕСА_1, кадастровий номер :05:001:0072, на яку ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11.06.2015р. вказані справи об`єднано в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєно № 463/2040/15-ц.

В порядку забезпечення доказів ухвалами Личаківського районного суду м. Львова від 02.10.2015р. тимчасово вилучено у Винниківської міської ради м. Львова оригінали документів, які витребовувалися судом, а саме: матеріалів попереднього розгляду заяв ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 щодо приватизації земельної ділянки на АДРЕСА_1 постійною депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин Винниківської міської ради (протокол № 63 від 08.09.2004 року, протокол № 80 від 16.03.2005 року, протокол № 5 від 16.06.2006 року та інші, заяви вказаних громадян та інші документи, на основі яких приймались рішення комісією); матеріали тридцятої сесії та третьої сесії четвертого скликання Винниківської міської ради в частині, що стосується ухвалення спірних рішень № 843 від 28.04.2005 року та № 48 від 06.07.2006 року (протокол засідання сесії та інші документи, на підставі яких приймалось рішення), а також витребувано у Відділі Держземагенства у м. Львові оригінали технічної документації та належним чином завірені її копії на земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0072, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ухвали суду від 02.10.2015р. Відділ Держгеокадастру у м. Львові Львівської області 13.10.2015р. надав суду копії запитуваних документів (а.с.8-47 т.2).

Винниківська міська рада надала витребуванні документи 01.02.2016р. (а.с.95 т.2).

У зв`язку із смертю позивача ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.02.2016р. зупинено провадження у справі.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29.09.2016р. провадження у справі відновлено. В подальшому, ухвалою суду від 16.01.2017р., яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати до участі в справі як правонаступника ОСОБА_7 залучено його дружину ОСОБА_6 .

У зв`язку з припиненням повноважень судді Грицка Р.Р. (закінчення п`ятирічного строку призначення), на підставі розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова № 1 від 22.05.2017р. проведено повторний автоматизований розподіл справи, яка передана для розгляду судді Лакомській Ж.І.

Ухвалою судді Лакомської Ж.І. від 29.05.2017р. справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду по суті.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Личаківського районного суду м. Львова № 3 від 01.06.2018р., у вказаній справі проведено повторний автоматизований розподіл, згідно якого така передана в провадження судді Леньо С.І.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.06.2018р. справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01.10.2018р. витребувано у Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області інформацію про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання ОСОБА_8 у власність земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації для ведення садівництва, місцезнаходження земельної ділянки, дату набуття права власності, яким органом прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність, дата і номер рішення.

Згідно отриманої відповіді (а.с.6 т.4), на територіях м. Львова , м. Винники, смт. Рудно, смт. Брюховичі ОСОБА_8 належить лише спірна земельна ділянка.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.02.2019р. закрито підтовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті.

Узагальнена позиція учасників справи.

В судовому засіданні повноважний представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала. Дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , а також його повноважний представник - адвокат Жогальська І.Ф., яка одночасно представляє інтереси позивача ОСОБА_10 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити.

Повноважні представники відповідача ОСОБА_8 - адвокат Арутюнова Н.Ф. та ОСОБА_5 позов не визнали з підстав, наведених у письмових запереченнях. Крім того, додатково зазначили, що позивачі за двома позовами були власниками квартир та не могли претендувати на земельну ділянку. Статус земельної ділянки під садівництво зберігався з 1995р., а що стосується арешту, вважає, що такий не впливає на підставу набуття відповідачем права власності. Просять в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - ВМР в останнє судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. При цьому, будучи присутнім в попередньому судовому засіданні, проти обґрунтованості позову заперечив, оскільки земельна ділянка перебувала у комунальній власності, а Винниківською міською радою не вирішувалось питання про її розмежування. Крім того, в процесі відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_13 було отримано всі необхідні погодження від компетентних органів, тоді як право власності позивачів на квартиру не створювало у них суб`єктивного права на землю. Що ж стосується ухвал про забезпечення позову, такі не забороняли ВМР вчиняти дій щодо землі. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру у Львівській області та третя особа у справі за позовом ОСОБА_7 - ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. Враховуючи обсяг зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим завершити розгляд справи у відсутності осіб, які не з`явились.

Позиція суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали адміністративної справи № 2-454/2007 за позовом ОСОБА_1 до ВМР про визнання неправомірними дій органу місцевої влади, скасування рішень міськради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, матеріали цивільної справи № 2-141/03 за позовом ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 до Личаківської районної ради, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , Винниківської міської ради про визнання недійсними рішень виконкому про повернення будинків, ротації земельних ділянок, передачу таких у власність та користування, визнання недійними договорів міни, дарування, визнання недійними державних актів про право власності на земельні ділянки та реєстраційних посвідчень, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні обох позовів належить відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2006р., (а.с.14 т.1), житловий будинок АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належав ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . Згідно відповідної відмітки на цьому свідоцтві, (а.с.14 зв. т.1), на ј частки будинку, яка належала ОСОБА_14 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.06.2013р. на ім`я ОСОБА_7

При цьому, будинок № 12в , право власності на який первинно мали ОСОБА_7 та ОСОБА_18 в минулому значився як квартира АДРЕСА_1, про що останнім було видано відповідне свідоцтво про право власності від 30.09.2004р.

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.120 т.2), ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, належний ОСОБА_7 будинок АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_6 , яка на даний час є його одноосібним власником.

Власниками квартири АДРЕСА_2, згідно копії свідоцтва про право власності від 26.07.2004р. (а.с.60 т.1), були ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 .

На підставі рішення Виконавчого комітету Винниківської міської ради № 367 від 19.10.2004р. (а.с.11 т.1), будинок АДРЕСА_1 було знято з балансу Винниківської міської ради, а згідно рішення Виконавчого комітету Винниківської міської ради № 147 від 20.04.2006р. (а.с.12 т.1), квартирі № 1 на АДРЕСА_1 було присвоєно окрему поштову адресу - АДРЕСА_1 цього будинку АДРЕСА_1.

Згідно з оскаржуваним рішенням № 843 від 28.04.2005р. (а.с.8 т.1), ОСОБА_8 було погоджено місце розташування та надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1200 га у власність для ведення садівництва на АДРЕСА_1. При цьому, як вбачається з витягу з протоколу ХХХ-ї сесії Винниківської міської ради від 28.04.2005р. (а.с.185 т.1), за таке рішення проголосували 18 депутатів, утримався - 1, не голосували - 2, проти - 0. Згідно рішення Винниківської міської ради № 48 від 06.07.2006р., ОСОБА_8 затверджено проект відведення земельної ділянки та надано йому у приватну власність земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва на АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення ОСОБА_8 видано державний акт про право власності на спірну земельну ділянку (а.с.10 т.1).

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2, 6 - 10 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно ст. 50 Закону України «Про землеустрій» в тій же редакції, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На час виникнення спірних правовідносин механізм розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначався Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який затверджено Постановою КМУ № 677 від 26.04.2004р.

Пунктами 6-11 цього Порядку передбачено, що проект відведення земельної ділянки розробляється на основі завдання, затвердженого замовником, що є невід`ємною частиною договору на проведення відповідних робіт.

Виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обов`язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки.

Вимоги до складу, змісту та оформлення проекту відведення земельної ділянки встановлюються нормативно-технічною документацією із землеустрою.

Проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

У разі відведення земельної ділянки для розробки корисних копалин або забудови територій на площах їх залягання проект погоджується також з органом державного геологічного контролю та органом державного гірничого нагляду.

Погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства.

Після одержання позитивного висновку державної експертизи проект відведення земельної ділянки розглядається сільською, селищною, міською радою, районною, Київською та Севастопольською міською держадміністрацією, затверджується ними або в установленому порядку подається до інших органів, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», у редакції на дату передачі у приватну власність відповідачу земельної ділянки, визначено компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (пункти 30, 34 частини першої статті 26 зазначеного Закону).

Таким чином, вирішення питання про надання спірної земельної ділянки у власність належить до виключної компетенції Винниківської міської ради, яка в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення, а в подальшому, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою за умови його відповідності вимогам чинного законодавства.

Як вбачається з поданих матеріалів (а.с.152-193а т.1), проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки за заявою відповідача (а.с.156 т.1) проведено Львівською регіональною філією центру Державного земельного кадастру, в процесі чого було складено акт вибору земельної ділянки на АДРЕСА_1 (а.с.161 т.1), складено позитивний висновок головного державного санітарного лікаря Личаківського району м. Львова щодо вибору щодо придатності земельної ділянки для ведення садівництва (а.с.162 т.1), висновок Державного управління екології та природних ресурсів в Львівській області про погодження місця розташування земельної ділянки (а.с.163 т.1), висновок ВК ВМР про погодження місця розташування земельної ділянки ОСОБА_8 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 (а.с.164 т.1), висновок Відділу приміських земель м. Львова Управління земельних ресурсів про погодження місця розташування земельної ділянки гр. ОСОБА_8 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 (а.с.165 т.1).

При цьому, згідно пояснювальної записки (а.с.155 т.1) земельна ділянка, що пропонується до відведення для ведення садівництва, загальною площею 0,1200 га розташована у південній частині м. Винники, належить до земель житлової і громадської забудови міста ненаданих у власність або користування. Межі та площа земельної ділянки, що відводиться, призначені згідно з матеріалами попереднього погодження.

Сам проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.166-193а) включає в себе технічне завдання на виготовлення проекту відведення земельної ділянки (а.с.167 т.1), кадастровий план земельної ділянки (а.с.168 т.1), каталог координатів кутів повороту меж (а.с.169 т.1), розбивочне креслення (а.с.171 т.1), містобудівні умови та обмеження щодо режиму користування земельною ділянкою (а.с.172 т.1), обмеження щодо режиму використання земельної ділянки, що відводиться для ведення садівництва (а.с.173 т.1), акт здачі прийомки виконання комплексу проектно-пошукових робіт з виготовлення проекту відведення земельної ділянки (а.с.174 т.1), а також висновки щодо погодження проекту відведення (а.с.175-181 т.1).

При цьому, згідно розбивочного креслення, межа спірної земельної ділянки не проходить по межі будинку АДРЕСА_1.

Самі ж матеріали відведення земельної ділянки погоджені Санепідемустановою Личаківського району м. Львова (а.с.176 т.1), Державним управлінням екології та природних ресурсів (а.с.177 т.1), Відділом охорони культурної спадщини Львівської ОДА (а.с.178 т.1), Виконавчим комітетом Винниківської міської ради (а.с.179 т.1) та Відділом приміських земель м. Львова (а.с.180 т.1).

Згідно висновку державної експертизи від 08.06.2006р. (а.с.183 т.1), проект відведення відповідає вимогам чинного законодавства, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно.

Вказане в сукупності свідчить про те, що у Винниківської міської ради не було підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, адже такий проект повністю відповідав вимогам чинного законодавства і при його розроблені були повністю дотримані вимоги чинного на той час законодавства.

Натомість, звертаючись до суду з даними позовами, позивачі по суті заперечують суб`єктивно право відповідача ОСОБА_8 на спірну земельну ділянку з тих підстав, що така по суті виділена для обслуговування житлового будинку № 12 а, який в подальшому був поділений на будинки № 12 а та № 12в.

З такими аргументами суд не погоджується.

Так, рішенням Виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів № 89 від 14.04.1992р. (а.с.23 т.1, 199 т. 3) закріплено в постійне безстрокове користування ОСОБА_8 земельну ділянку площею 1000 кв.м., в тимчасове користування строком на 5 років земельну ділянку площею 1022 кв.м. згідно поданої схеми. Також, цим рішенням виділено ОСОБА_16 в постійне безстрокове користування земельну ділянку площею 980 кв.м. за рахунок земель, закріплених за бувшим комунальним будинком АДРЕСА_1 .

У вступній частині цього рішення вказано, що воно прийняте з врахуванням висновків міжміського бюро технічної інвентаризації про можливість розподілу земельних ділянок за будинковолодінням на АДРЕСА_1 .

Відповідно до цього висновку (а.с.20 т.1), земельна ділянка станом на 17.02.1992р. складає 4002 кв.м. і виходячи з цієї площі, за будинком № 12 пропонується закріпити земельну ділянку площею 1980 кв.м., за будинком № 12а - 2022 кв.м.

Разом з тим, незважаючи на згадку у цьому рішенні про вказаний висновок, ним по суті вирішувалось питання про закріплення за ОСОБА_8 та ОСОБА_16 земельних ділянок, а не про закріплення земельної ділянки за будинком № 12 а.

Аналогічне стосується рішення Виконавчого комітету Винниківської міської ради № 295 від 17.11.1992р. (а.с.24 т.1), яким закріплено у постійне безстрокове користування за власником Ѕ будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_17 земельної ділянки площею 1022 кв.м. і як зазначено в цьому рішенні, його слід вважати доповненням до рішення № 89 від 14.04.1992р.

Те саме стосується рішення № 344 від 18.06.1996р. (а.с.21, а.с.53 т.1 справи № 2-141/03), яким ОСОБА_8 та ОСОБА_17 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку у господарських споруд на АДРЕСА_1, а також земельну ділянку площею 1022 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства за цією ж адресою.

Тобто, всі ці рішення стосувались закріплення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 за сім`єю ОСОБА_16 і саме в цій частині всі ці рішення були скасовані рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2003р. (а.с.97-150, 152-158 т.2 справи № 2-141/03), яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2003р. (а.с.182-184, 185-187 т.2 справи № 2-141/03) та ухвалою Верховного Суду України від 07.05.2004р. (а.с.203 т.2 справи № 2-141/03).

В частині, що стосується закріплення земельної ділянки за будинком АДРЕСА_1 Винниківська міська рада рішення не приймала.

Тому, твердження позивачів про те, що спірна земельна ділянка була закріплена за будинком № 12 а не відповідає дійсності, а що стосується тверджень останніх про проведення поділу будинку № 12 а та неможливість через таку обставину виділення спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_8 , суд надає їм правову оцінку та звертає увагу на таке.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який передбачено у ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття і види права спільної власності визначено у ст. 355 ЦК України, за змістом якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦІК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок.

Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, при проведенні поділу співвласнику передається частка жилих та нежилих приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без спричинення неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Згідно ч. 4 ст. 367, ч. 4 ст. 372 ЦК України, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій чи сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно пунктів 2.5, 2.6 цієї Інструкції, 2.5. при підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії:

уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах;

за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально.

Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані:

а) кому належить об`єкт нерухомого майна;

б) на підставі яких правовстановлювальних документів;

в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна;

г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками;

ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою;

д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси;

е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства.

Отже, поділ майна можливий виключно у випадку, якщо існує технічна можливість утворення двох окремих об`єктів нерухомого майна, що підтверджується відповідним висновком, і проводиться такий поділ виключно на підставі нотаріально посвідченого договору, укладеного між учасниками спільної власності або ж на підставі відповідного рішення суду.

Як вбачається зі змісту рішення Виконавчого комітету ВМР № 147 від 20.04.2006р., що також вбачається з матеріалів справи, а також не спростовано позивачами, висновок щодо технічної можливості проведення поділу будинку № 12 а не складався, договір про проведення поділу цього будинку не укладався, а відповідне рішення суду не ухвалювалось.

Відтак, сторона позивачів помилково вважає, що будинок № 12 а був поділений на будинки № 12а та 12в на підставі згаданого вище рішення, адже таке рішення не заміняє собою нотаріально посвідченого договору чи рішення суду про поділ будинку і по суті, таким рішенням Виконавчого комітету ВМР № 147 від 20.04.2006р лише присвоєно нові поштові адреси квартирам № 1 та АДРЕСА_1, при тому що таке рішення приймалось саме на підставі заяв ОСОБА_7 та ОСОБА_1 про присвоєння окремих поштових адрес квартирам № 1 та № 2 .

Поняття житла визначено у ст. 379 ЦК України, згідно якої житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

За змістом ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

По факту, у справі яка розглядається незважаючи на присвоєння квартирам № 1 та № 2 поштових адрес у виді будинків № 12а та 12в відповідно, такі за своєю правовою природою залишились квартирами у двоквартирному будинку і відповідно, правовий статус житла позивачів регулюється саме ст. 382 ЦК України, за якою позивачі є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, і саме як у співвласників двоквартирного будинку у позивачів виникають права на земельну ділянку, а не як співвласників окремих об`єктів нерухомості - будинків № 12а та № 12в.

Більше того, виходячи зі змісту ч. 7 ст. 118 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, орган місцевого самоврядування надає дозвіл на розробку проекту землеустрою в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність. На момент винесення рішення № 843 від 28.04.2005р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою будинок № 12 а був двоквартирним, де власниками квартири № 1 були сім`я ОСОБА_10 , а власниками квартири № 2 - сім`я ОСОБА_18 . Відповідно, будучи власниками квартир останні не мали переважного права на отримання у власність спірної земельної ділянки.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Оскільки будинок в якому проживають позивачі в юридичному розумінні не може вважатись двома окремими об`єктами нерухомості, позивачі як його співвласники вправі претендувати на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування цього будинку у розмірі не більше 0,10 га.

При цьому, як уже зазначалось вище, що також відображено на плані земельної ділянки (а.с.160 т.1) та розбивочному кресленні (а.с.171 т.1), межа спірної земельної ділянки не проходить по стіні будинку позивачів.

Вказане в сукупності свідчить про те, що оскаржувані рішення не можуть порушувати прав позивачів, а оскільки під час їх прийняття Винниківська міська рада дотрималась процедури відведення земельної ділянки у власність, підстави для визнання недійсним рішення № 843 від 28.04.2005р. та № 48 від 06.07.2006р. відсутні.

Як наслідок, без задоволення слід залишити вимогу про скасування запису в поземельній книзі про реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га, а відтак, відмовити в задоволенні обох позовів в повному обсязі.

Що ж стосується аргументів позивачів про винесення спірних рішень в період дії ухвал суду про забезпечення позову, суд надає їм правову оцінку та звертає увагу на таке.

Дійсно, в межах розгляду цивільної справи № 2-141/03 в порядку забезпечення позовних вимог ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.01.2003р. заборонено ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 вчиняти будь-які дії пов`язані з розпорядженням у будь-який спосіб відповідно приналежними їм будинками за АДРЕСА_1 , а також земельними ділянками до вказаних будинків, а також будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою до вказаного будинку (а.с.482 т.1 справи № 2-141/03).

Разом з тим, по-перше, вказаною ухвалою заборонено не Винниківській міській раді, а ОСОБА_8 в тому числі вчиняти дії щодо земельної ділянки саме на час розгляду спору, тоді як на час прийняття оскаржуваних рішень справа № 2-141/03 вже була розглянута, а по-друге, на час прийняття рішення № 48 від 06.07.2006р. про надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_8 , вказані заходи забезпечення позову були скасовані ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.10.2005р. (а.с.207 т.2 справи № 2-141/03), яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.12.2005р. (а.с.235, 236-237 т.2 справи № 2-141/03).

Відносно ухвали суду від 26.04.2006р. (а.с.13 т.1 справи № 2-454/2007), такою було зупинено дію рішення № 843 від 28.04.2005р., а також заборонено Винниківській міській раді вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення, що стосуються оформлення, видачі та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 .

За результатами розгляду цієї справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.06.2007р. (а.с.104-105 т.1 справи №2-454/2007), яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.02.2010р. (а.с.246-248 т.1 справа № 2-454/2007), провадження у справі закрито, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі Афанасьєв проти України, 05.04.2005).

Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Суд не ставить під сумнів той факт, що Винниківська міська рада не вправі була приймати рішення про відведення земельної ділянки ОСОБА_8 в період чинності судової заборони, однак характер цього порушення не відповідає змісту способу захисту цивільних прав, оскільки права позивачів не можуть вважатись порушеними і станом на час прийняття оскаржуваних рішень, так само як і на даний час, будинок позивачів з юридичної точки зору є одним об`єктом нерухомого майна.

Відповідно, як позивачі так і відповідач в силу вимог ст. 14 Конституції України вправі претендувати на спірну земельну ділянку і надання цієї земельної ділянки відповідачу ОСОБА_8 не свідчить про порушення прав мешканців будинку № 12 а.

З цих же підстав суд відкидає доводи обох позовів про те, що межа спірної земельної ділянки проходить по стіні господарської будівлі, як це відображено у розбивочному кресленні (а.с.171 т.1), оскільки ефективним захистом від такого виду порушень буде встановлення земельного сервітуту, а не скасування рішення в цілому.

Що ж стосується аргументів про непогодження меж земельної ділянки, такі не змінюють висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

У встановленому законом порядку позивачам не передавалась земельна ділянка, яка була б суміжною із спірною земельною ділянкою, а відтак, останні не можуть вважатись землекористувачами, з якими відбувається погодження меж, при тому що така стадія як погодження меж відповідно до висновків Верховного Суду взагалі є допоміжною і не впливає на висновки суду про відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень та скасування запису про реєстрацію земельної ділянки.

Тому, суд в задоволенні обох позовів відмовляє в повному обсязі і в такому випадку, відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачами судові витрати відносить на рахунок останніх.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,12,81,82,223,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 355, 356, 357, 358, 364, 367, 372 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_6 (як правонаступника ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 ) до Винниківської міської ради (м. Львів-Винники, вул. Галицька, 20), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_3 ), треті особи ОСОБА_9 ( АДРЕСА_4 ), Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (м. Львів, пр. Чорновола, 4) про визнання недійсними рішень Винниківської міської ради за № 843 від 28.04.2005 року, за № 48 від 06.07.2006 року; скасування запису про реєстрацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_10 ( АДРЕСА_1 ) до Винниківської міської ради, ОСОБА_8 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсними рішень Винниківської міської ради за № 843 від 28.04.2005 року, за № 48 від 06.07.2006 року; скасування запису про реєстрацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 04.12.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.