АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/140/19Головуючий по першій інстанції Гончаренко Т.В.
Категорія: 311000000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу відділу культури Лисянської районної державної адміністрації на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу культури Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправними рішення комісії та скасування результату конкурсного добору на посаду,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з вказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2016 року відділ культури Лисянської РДА оголосив конкурс на посаду директора районного будинку культури. У встановлений статтею 214 Закону України «Про культуру» строк для участі у даному конкурсі, позивач, технік звукозапису районного будинку культури, подав заяву та документи, визначені законом, до відділу культури Лисянської РДА.

Після ознайомлення з документами конкурсна комісія вирішила визнати кандидата ОСОБА_3 таким, що не відповідає кваліфікаційним вимогам добору і відповідно не допустили позивача до другого туру. Вказане рішення конкурсної комісії мотивовано відсутністю у позивача вищої освіти.

Разом з тим, згідно диплома НОМЕР_1 від 27 червня 1974 року позивач закінчив Канівське культурно-освітнє училище за спеціальністю культурно-освітня робота, присвоєно кваліфікацію керівника самодіяльного хорового колективу. Середньо-спеціальна освіта позивача відповідає освітньо-кваліфікаційному рівню молодшого спеціаліста.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Розділ XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту», який набрав чинності 06.09.2014 року встановлено, що після набрання чинності цим Законом, диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра.

Тому, позивач вважає, що висновок комісії про відсутність вищої освіти у позивача є помилковим.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення конкурсної комісії в частині про недопущення до участі у другому турі відбору ОСОБА_3 у зв'язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам, оформлене в протоколі №1 від 18.08.2016 року; визнати протиправним та скасувати рішення конкурсної комісії в частині про визнання переможцем конкурсу і призначення на посаду директора комунального закладу «Лисянський районний будинок культури» відділу культури Лисянської РДА ОСОБА_4, оформлене в протоколі №2 від 22.08.2016 року; визнати протиправним та скасувати наказ відділу культури про призначення ОСОБА_4 на посаду директора комунального закладу «Лисянський районний будинок культури» ОСОБА_4

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано рішення конкурсної комісії для проведення конкурсного добору на посади директора комунального закладу «Лисянський районний історичний музей імені Т.Г. Шевченка» та директора комунального закладу «Лисянський районний будинок культури» відділу культури Лисянської райдержадміністрації в частині про недопущення до участі у 2-му турі відбору на посаду директора комунального закладу «Лисянський районний будинок культури» ОСОБА_3 у зв'язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам, оформлене в протоколі №1 від 18.08.2016 року.

Скасовано рішення конкурсної комісії для проведення конкурсного добору на посади директора комунального закладу «Лисянський районний історичний музей імені Т.Г. Шевченка» та директора комунального закладу «Лисянський районний будинок культури» відділу культури Лисянської райдержадміністрації в частині про визнання переможцем конкурсу і призначення на посаду директора комунального закладу «Лисянський районний будинок культури» відділу культури Лисянської РДА ОСОБА_4, оформлене в протоколі №2 від 22.08.2016 року.

Скасовано наказ №13-к від 23.08.2016 року «Про призначення керівників структурних підрозділів, як переможців конкурсу» в частині призначення ОСОБА_4 на посаду директора комунального закладу «Лисянський районний будинок культури».

Визнано недійсним контракт з керівником закладу культури - директором комунального закладу «Лисянський районний будинок культури» ОСОБА_4 з відділом культури Лисянської райдержадміністрації від 23.08.2016 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що середньо-спеціальна освіта, здобута позивачем ОСОБА_3 в культурно-освітньому училищі в 1974 році, відповідає диплому освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста, який відповідно до чинного законодавства є неповною вищою освітою. Крім того, позивач має стаж роботи у сфері культури 39 років, з них він працював: з 01.02.1975 року по 31.05.1976 рік керівником вокально-інструментального ансамблю; з 01.06.1976 року по 28.08.1976 рік художнім керівником Бужанського СДа; з 21.08.1978 року по 25.07.1985 рік керівником вокально-інструментального ансамблю. За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до статті 211 Закону України «Про культуру», ОСОБА_3 відповідав вимогам щодо керівника комунального закладу культури.

В апеляційній скарзі, начальник відділу культури Лисянської районної державної адміністрації вказував, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив його скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду відповідно до статті 233 КЗпП України. Крім того, ОСОБА_3 не було допущено до участі у другому турі відбору з підстав невідповідності вимогам чинного законодавства, а саме Законів України «Про культуру», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» та наказу Міністерства культури і мистецтва України від 14.04.2000 року №168 (пункт 7 Випуску 81 «Культура і мистецтво»).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Козлов О.В. вказував, що 08 листопада 2017 року позивач дізнався, що даний спір виник із трудових відносин і повинен розглядатися судом в порядку цивільного судочинства, тому позов був поданий у відповідності до статті 233 КЗпП України у тримісячний строк звернення до суду.

Зазначає, що законодавець не вимагає до кандидата на посаду директора комунального закладу наявність певного освітньо-кваліфікаційного рівня вищої освіти. Разом з тим, середня спеціальна освіта, здобута за часів Радянського Союзу в технікумах та училищах, прирівнюється відповідно до чинного законодавства до неповної вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста. З огляду на зазначене, вважає, що ОСОБА_3 повністю відповідає вимогам закону щодо керівника комунального закладу культури і мав право на участь у другому турі конкурсу на посаду директора районного будинку культури.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

24 лютого 2016 року набрав чинності Закон України №954-VII від 28 січня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури».

Зазначеним законом внесені зміни до Закону України «Про культуру», відповідно до яких органи управління державних та комунальних закладів культури протягом шести місяців з дня набрання чинності цим законом зобов'язані припинити безстрокові трудові договори з керівниками державних та комунальних закладів культури і провести конкурс на заміщення посад керівників в таких закладів у порядку, визначених цим законом.

На першому засіданні конкурсної комісії розглядаються документи, подані кандидатами на посаду керівника державного чи комунального закладу культури на відповідність кваліфікаційним вимогам (частина шоста статті 215 Закону України «Про культуру»).

У разі невідповідності вимогам, визначеним статтею 215, за рішенням конкурсної комісії особа не допускається до участі в доборі кандидатів на посаду керівника державного чи комунального закладу культури (частина сьома статті 215 Закону України «Про культуру»).

Переможець конкурсу призначається на посаду керівника державного чи комунального закладу культури керівником органу управління (частина п'ятнадцята статті 215 Закону України «Про культуру»).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, на виконання даних законів, 09 липня 2016 року відділ культури Лисянської РДА оголосив конкурс на посаду директора районного будинку культури. Оголошення було оприлюднено на сайті Лисянської РДА, Лисянської районної ради та у газеті «Понад Тікичем».

08 серпня 2016 року наказом відділу культури Лисянської РДА №12-0 затверджений персональний склад двох конкурсних комісій з проведення конкурсного добору на посаду керівників комунальних закладів: директора музею, директора районного будинку культури та директора бібліотечних закладів.

Протягом трьох днів після закінчення строку подання документів для участі в конкурсі орган управління оприлюднив подані документи на своєму офіційному веб-сайті відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

На першому засіданні комісія розглянула документи, подані кандидатами на посади директора комунального закладу «Лисянський районний будинок культури», в якому було вирішено не допустити до участі у другому турі відбору співбесіди під час якого презентуються проекти програм розвитку закладу, кандидата на посаду директора Лисянського районного будинку культури ОСОБА_3, у зв'язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам.

Згідно протоколу №2 від 22.08.2016 року, конкурсна комісія визнала переможцем конкурсу на посаду директора комунального закладу «Лисянський районний будинок культури» відділу культури Лисянської райдержадміністрації ОСОБА_4

Згідно із статтею 211 Закону України «Про культуру» керівником державного чи комунального закладу культури може бути особа, яка має вищу освіту, стаж роботи у сфері культури не менше трьох років, володіє державною мовою та здатна за своїми діловими і моральними якостями, освітнім і професійним рівнем виконувати відповідні посадові обов'язки.

Не може бути призначена на посаду керівника державного чи комунального закладу культури особа, яка: за рішенням суду визнана недієздатною або її дієздатність обмежена; має судимість за вчинення злочину, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку, або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення; є близькою особою або членом сім'ї керівників органу, що відповідно до статутних документів здійснює управління державним чи комунальним закладом культури, а саме центрального органу виконавчої влади, органу влади Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування (далі - орган управління).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про вищу освіту» №1556 -VII, який набрав чинності 06.09.2014 року, вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми чи науковими програмам на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень; науковий рівень.

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою відповідної освітньої або наукової програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва; 5) доктор наук (частина 2 статті 5 Закону України «Про вищу освіту»).

Відповідно до частин першої та другої статті 7 Закону України «Про вищу освіту» документ про вищу освіту (науковий ступінь) видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню (наукову) програму та пройшла атестацію. Встановлюються такі види документів про вищу освіту (наукові ступені) за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва; диплом доктора наук.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Розділу ХV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про вищу освіту», після набрання чинності цим Законом диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра.

Як видно з копії диплома НОМЕР_1 виданого 27 червня 1974 року, ОСОБА_3 в 1974 році закінчив Канівське культурно-освітнє училище по спеціальності культурно-освітня робота та йому присвоєно кваліфікацію клубного працівника, керівника самодіяльного хорового колективу (а.с. 20).

Відповідно до листа Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету ім. Павла Тичини від 14.11.2016 року за № 506, роз'яснено, що середня спеціальна освіта, здобута в культурно-освітньому училищі в 1974 році, прирівнюється відповідно до чинного законодавства до неповної вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста. Виходячи з вищевикладеного, диплом випускника 1974 року - ОСОБА_3 на даний час відповідає диплому освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Таким чином, твердження позивача про наявність у нього вищої освіти підтверджується нормами Закону України «Про вищу освіту». Разом з тим, у відповідності до положень статті 5 закону №1556-VII, з врахуванням Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону, ступінь освіти отриманий позивачем прирівняний до молодшого бакалавра, тобто відповідає початковому рівню вищої освіти.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в листі Міністерства культури України від 04.05.2017 року № 431/7-1/15-17 «Щодо конкурсної процедури призначення керівників закладів культури» зазначено, що вимоги до особи на посаду керівника державного чи комунального закладу культури визначені частиною першої статті 211 Закону. Посади керівників державного чи комунального закладів культури визначені Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 81 «Культура і мистецтво», затверджений наказом Міністерства культури і мистецтв України від 14.04.2000 року №168, та випуск 84 «Діяльність у галузі драматичного мистецтва та інша розважальна діяльність», затверджений наказом Міністерства культури і мистецтв України від 04.02.2000 року №32).

Згідно «Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 81. Культура і мистецтво. Розділ: Діяльність клубних закладів, центрів культури і дозвілля, центрів дозвілля, парків культури і відпочинку, зоопарків, науково-методичних центрів, будинків народної творчості», затвердженого наказом Мінкультури від 14.04.2000 № 168, директор клубного закладу повинен відповідати наступним кваліфікаційним вимогам: повна вища освіта відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст). Післядипломна освіта в галузі управління. Стаж роботи за професіями керівників нижчого рівня - менше 5 років (у сільській місцевості - без вимог до стажу роботи).

Наявність трудового стажу роботи ОСОБА_3 за професіями керівника нижчого рівня не менше п'яти років, як вірно зазначено судом першої інстанції, підтверджується його трудовою книжкою, у відповідності до відомостей якої позивач з 01.02.1975 року по 31.05.1976 рік працював керівником вокально-інструментального ансамблю, з 01.06.1976 року по 28.08.1976 рік художнім керівником Бужанського СДа, з 21.08.1978 року по 25.07.1985 рік керівником вокально-інструментального ансамблю.

Разом з тим, зважаючи на норми, які регулюють вказані правовідносини, колегія суддів приходить до переконання, що освіта позивача не відповідає вимогам керівника закладу культури, при цьому судом не заперечується факт наявності у ОСОБА_3 вищої освіти за ступенем молодший спеціаліст, що прирівнюється до ступеня молодшого бакалавра, однак для зайняття вказаної посади у відповідності до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затверджених наказом Мінкультури, який наразі є чинним, необхідним ступенем освіти визначено спеціаліст, магістр.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи відділу культури Лисянської районної державної адміністрації в цій частині правомірними та обґрунтованими.

Водночас, в апеляційній скарзі скаржник посилався на пропуск позивачем тримісячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП України, для звернення до суду із даним позовом.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16).

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 звертався із адміністративним позовом до відділу культури Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2017 року скасовано, провадження у справі закрито та роз'яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і з цієї дати ухвала суду набрала законної сили.

З цивільним позовом до суду ОСОБА_3 звернувся 05 лютого 2018 року, тобто в межах тримісячного строку визначеного законом, оскільки дізнався про необхідність розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства з ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року.

Таким чином, висновки суду першої інстанції скаржником, в частині пропуску строку на звернення позивача до суду, не спростовані.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Відділу культури Лисянської районної державної адміністрації -задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до відділу культури Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправними рішення комісії та скасування результату конкурсного добору на посаду відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь відділу культури Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області судовий збір у розмірі 1057, 20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Судді: