Дата документу 27.08.2019 Справа № 331/2726/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2827/19 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.В.
Є.У.№ 331/2726/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення пені,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» пені у розмірі 24 373 807, 35 грн. З метою забезпечення позову просив накласти арешт на банківські рахунки товариства в межах ціни позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 02 липня 2019 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, постановити нову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та банківські рахунки ТОВ «ДІЄСА» у межах позовних вимог задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини по справі, не враховано, що не вжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду, ризики невиконання рішення суду існують, оскільки відповідач у справі ухилявся від сплати заборгованості тривалий час, що свідчить про несумлінне ставлення до своїх зобов`язань.

В порядку ст. 360 ЦПК України стороною відповідача відзив на апеляційну скаргу не наданий, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ДІЄСА» зазначає, що оскаржувана ухвала є законною і підстави для її скасування відсутні. Вважає, що позов є необґрунтованим, визначений ОСОБА_1 розмір пені не передбачений ні умовами договору, ні нормами права, які регулюють спірні правовідносини, позивачем пропущено строк позовної давності. Судове рішення, за яким з товариства на користь позивача були стягнуті грошові кошти, виконано товариством у передбачені законом строки. Станом на 2019 рік у товаристві працює понад 4 000 людей, накладення арешту на банківські рахунки може зупинити його господарську діяльність, завдасть істотних збитків. Вважає, що позивачем не надано доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для накладення арешту на банківські рахунки відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу стягнення 24 373 807, 35 грн. пені за порушення відповідачем умов договорів купівлі-продажу побутової техніки, укладених з 14.03.2015 по 31.03.2015, на загальну суму 708 335 грн.

Підставою для подання заяви про забезпечення свого позову ОСОБА_1 зазначає, що судовими рішеннями встановлено порушення товариством його прав як споживача послуг, не виконання зобов`язання щодо передачі йому придбаного товару. Відповідач добровільно судові рішення не виконує, тому існують сумніви, що в майбутньому рішення суду у цій справі також буде не можливо виконати.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні достатні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що обмеження можливості відповідача як господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, а саме грошовими коштами може призвести до невідворотних наслідків.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, є неспроможними, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін, а тому надана позивачем копія відповіді про номери рахунків, відкритих юридичними особами, не може підтверджувати актуальність інформації щодо рахунків відповідача на які просить позивач накласти арешт на день подання заяви про забезпечення позову.

Оскільки правильне застосування норми права судом першої інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача у цій справі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року у цій справі залити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: