Справа № 487/3798/19
Провадження № 2/487/1713/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнка В.О., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 про визначення часток та визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

17.05.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 про визначення часток та визнання права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, мотивуючи вимоги тим, що позивачі на підставі договорів дарування є власниками 53/100 та 47/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вказані частини домоволодіння розміщені на земельній ділянці площею 933 кв.м., яка належить на праві спільної власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 . Згідно норм закону та судової практики Верховного суду, у зв`язку з переходом до позивачів відповідних часток у праві спільної власності на домоволодіння, до них одночасно перейшло і право власності на земельну ділянку, але відповідна реєстрація земельної ділянки здійснено не було. Позивач ОСОБА_1 з метою продажу належної йому частки домоволодіння та відповідної частки земельної ділянки звернувся до нотаріуса, але нотаріусом відмовлено у здійснені правочину в зв`язку з неналежністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку, зокрема тим, що право власності на земельну ділянку не належить ОСОБА_1 Іншого шляху вирішити питання про визнання права власності у спільному майні за позивачами та визначення їх часток у спільній власності на земельну ділянку, крім судового порядку, на даний час не існує.Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду.

Представник позивачів адвокат Ластовина В.Я. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивачів та їх представника, позовні вимоги повністю підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в який просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Також 08.07.2019 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 , у якому остання зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та пояснила наступне, що на підставі рішення Миколаївської міської ради від 11.07.2002 року їх та ОСОБА_4 було надано у спільну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,0933 га по АДРЕСА_1 , без визначення часток кожного із співвласників. Після завершення будівництва житлових будинків на наданій земельній ділянці вона та ОСОБА_4 подарували свої частки домоволодіння своїм дітям., але при здійсненні дарування кожним із співвласників своєї частки домоволодіння, оформлення дарування земельної ділянки кожному одарованому в нотаріальному порядку не здійснювалося, а лише зазначено їх загальних розмір в договорах. Вона будь-яких претензій до позивачів щодо земельної ділянки не має.

Представник відповідача Миколаївської міської радиЄвлова Н.Р. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву у якій просила слухати справу без представника Миколаївської міської ради, а рішення по справі прийняти за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог діючого законодавства.

Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 06.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Савіною Л.П., ОСОБА_5 Михайло ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 53/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . На підставі договору дарування від 18.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Савіною Л.П., ОСОБА_7 Вікторівна подарувала ОСОБА_2 47/100 частин зазначеного домоволодіння. Вказані частини домоволодіння розташовані на земельній ділянці площею 0,0933 га, яка належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 02.11.2000 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

24.04.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу належних йому 53/100 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , але нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з неналежністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку та неподанням усіх необхідних документів для відчуження.

Відповідно до положень статті 368 Цивільного кодексу України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із частиною 4 статті 86 Земельного кодексу України, - співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до положень статті 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Більш того, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності.

Крім того, згідно із пунктом «г» частини 1 статті 87 Земельного кодексу України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Згідно із положеннями статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

Згідно із частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Так, відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Нормами частин 1 та 2 статті 370 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 211, 265, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 355, 368, 370, 372 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 про визначення часток та визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право спільної часткової власності на 53/100 часток земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків по АДРЕСА_1 площею 0,0933 га, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право спільної часткової власності на 47/100 часток земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків по АДРЕСА_1 площею 0,0933 га, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Гаврасієнко