Справа № 510/1627/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2019 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі у судові засідання, які призначалися на 24.06.2019р., 04.07.2019р., 03.09.2019р., будучи належним чином сповіщені, не явилися, про причину неявки суд не сповістили. У зв`язку із неявкою, а також за клопотанням позивача, відповідачі про розгляд справи були повідомлені в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак, вони знов не явились. Відзиву на позов не надали.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія рішення іменем Словацької Республіки від 23.06.2008р. про усиновлення дитини (та його переклад); копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 23.01.2004р. (та його переклад); копія довідки про склад сім`ї позивача; копія довідки КП «Ренійське БТІ» від 26.12.2017р. ; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я сторін у справі; копія свідоцтва № 248 про право власності на житло від 12.11.2001р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач, діючий через свого представника, звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.11.2001р. № 248 йому та відповідачам на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 по 1 / 3 частині кожному з них. Позивач раніше мешкав однією родиною разом із відповідачкою, від даних відносин у них народилася спільна дитина - син ОСОБА_9 ( Алекс). Сімейне життя сторін не склалося, вони розійшлися. Відповідачі більше 15 років тому виїхали на постійне місце проживання до Словацької Республіки, передали позивачу у володіння вищевказану квартиру, позивач продовжує мешкати там.

З того часу позивач доглядає за нерухомістю в цілому, мешкає там, зробив в квартирі ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі та використовує її за належним призначенням.

З метою оформлення необхідних правовстановлюючих документів (у зв`язку із тим, що він фактично володіє квартирою та утримує її) позивач звертався до відповідних органів, однак, у позасудовому порядку це питання неможливо вирішити. Що стосується добровільного вирішення питання із відповідачами щодо оформлення нині неналежних йому 2/3 частин квартири на себе, то домовитися також неможливо, оскільки сторони жодних зв`язків не підтримують, відповідачі мешкають в іншій державі, в них склалася інша родина, інше життя. Відповідачі розірвали будь-які стосунки із позивачем, у т.ч. сімейні, батьківські, про це свідчить рішення судового органу Словацької Республіки про усиновлення ОСОБА_3 громадянином ОСОБА_5 , свідоцтво про шлюб відповідачки із ОСОБА_5 .

Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Таким чином, з 2003 р. (з моменту виїзду відповідачів) по теперішній час позивач мешкає на житлоплощі вищевказаної нерухомості, користується квартирою в цілому, фактично, відкрито володіє нею, стежить за технічним станом нерухомості, сплачує за її утримання комунальні послуги, зробив ремонт та ін. У зв`язку із вищевикладеними обставинами ОСОБА_1 вважає, що він набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 а саме на 2/3 її частини, що належали відповідачам), оскільки він з 2003 р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за технічним станом квартири, несе витрати у зв`язку із утриманням майна, зберігає у себе всю документацію на квартиру, як власник майна, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивача, у 2003р. законні власники майна (його 2/3 частин) - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишили йому без належного оформлення документів квартиру АДРЕСА_1 . У володіння позивача перейшло 2/3 частини квартири, власниками яких є відповідачі. З 2003р. по теперішній час позивач мешкає у даній квартирі.

Таким чином, з 2003р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє квартирою в цілому, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем вищевказаним майном, відповідачі не пред`являли до нього жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брали участі в утриманні майна та не несли витрат по сплаті належних платежів. Будь-яких речей відповідачів у квартирі немає, з 2003р. відповідачі за спірною адресою не з`являлися, зараз мешкають в іншій державі.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою в цілому є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником житла, сплачував комунальні платежі за його утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Суд вважає, що 2/3 частини квартири цілком з законних підстав перейшли у володіння та користування ОСОБА_1 , внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 25.09.2001р. Ренійським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за набувальною давністю право власності на

2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ,

що належали ОСОБА_2, ОСОБА_3 - по 1/3 частині нерухомості - кожному з них.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник