245/34/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Новікової Н.В., за участю секретаря судового засідання Похвалітової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В.В. від 27.06.2019 у справі №245/34/14 про відновлення втраченого судового провадження,-

встановив:

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В.В. від 27.06.2019 у цивільній справі №245/34/14 постановлено - направити до Токмацького районного суду Запорізької області копії матеріалів касаційного провадження №61-22752ск18 у справі №245/34/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно, - для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином (відповідно до частини першої статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України») про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили.

Суд, перевіривши додані до ухвали від 27.06.2019 письмові докази, відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, вважає, що зібраних матеріалів достатньо для відновлення втраченого провадження.

Старобешівський районний суд Донецької області та Апеляційний суд Донецької області розташовані на територіях, які відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 №254 визнані тимчасово окупованими територіями, що дає підстави вважати втраченим судове провадження №245/34/14.

Відповідно до статей 488 та 489 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

У даному випадку ініціатива про відновлення втраченого судового провадження належить суду - Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду.

Як вбачається зі змісту ухвали та доданих до неї документів, цивільна справа №245/34/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно, розглядалась у першій інстанції Старобешівським районним судом Донецької області.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014, визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Старобешівському районному суду Донецької області, визначена підсудність Токмацькому районному суду Запорізької області.

За таких обставин питання відновлення втраченого судового провадження №245/34/14 підлягає розгляду Токмацьким районним судом Запорізької області.

Відповідно до ст.493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

До ухвали від 27.06.2019 додані копії наступних документів: копія касаційної скарги відповідача ОСОБА_2 від 05.06.2014, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, картка платника податків ОСОБА_2 , копія паспорта ОСОБА_2 , копія рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21.02.2014 у справі №245/34/14, копія рішення Апеляційного суду Донецької області від 29.04.2014 у справі №245/34/14, копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.06.2014 у справі №245/34/14.

Згідно з копією ухвали Старобешівського районного суду Донецької області від 21.02.2014 у справі №245/34/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно, у задоволенні заявленого позивачем ОСОБА_1 відводу судді Дмитрієву О.Ф. відмовлено. Судовий розгляд справи продовжений у тому ж складі суду.

Відповідно до копій рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21.02.2014 у справі №245/34/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно, у задоволенні позову було відмовлено.

Згідно з копією ухвали Апеляційного суду Донецької області від 25.03.2014 у справі №245/34/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно, відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року.

Згідно з копіями рішення Апеляційного суду Донецької області від 29.04.2014 у справі №245/34/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року скасоване. Позов задовольнити частково. Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 11 червня 2013 року, укладений між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 , частини нежилої будівлі, а саме, кімнат №3,4,5 загальною площею 34,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У решті позову відмовлено.

Вищевказані копії судових рішень додані до ухвали від 27.06.2019 та отримані з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що вказані судові рішення є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження, суд вважає, що вони підлягають відновленню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.488-491, 493, 494, 354 ЦПК України,

постановив:

Відновити втрачене судове провадження №245/34/14 в частині ухвали Старобешівського районного суду Донецької області від 21.02.2014, рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21.02.2014, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 25.03.2014, рішення Апеляційного суду Донецької області від 29.04.2014.

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Старобешівського районного суду Донецької області від 21.02.2014 в наступній редакції:

«УХВАЛА

21 лютого 2014 року. Старобешівський районний суд Донецької області у складі: головуючого судді Дмитрієва О.Ф., при секретарі Вжещ Ю.О., за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Старобешеве цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно, третя особа ОСОБА_4

встановив:

У підготовчій частині судового засідання позивачем заявлено відвід судді головуючому у справі, оскільки суддею під час розгляду цієї справи була постановлена ухвала про залишення позовних вимог без розгляду, яка згодом Апеляційним судом Донецької області скасована, тому вважає, що маються сумніви в неупередженості судді.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, яка заяву про відвід підтримала й просила задовольнити, представника відповідача ОСОБА_7 В. ОСОБА_6 , який заперечував про задоволення заяви посилаючись на її безпідставність дійшов до таких висновків.

18 листопада 2013 року під головуванням судді Дмитрієва О.Ф. постановлено ухвалу про залишення позовних вимог ОСОБА_1 в цій справі без розгляду на підставі ч. 3 ст. 169 ЦПК України. Вказана ухвала Апеляційним судом Донецької області скасована, справа передана для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

Оскільки під головуванням судді Дмитрієва О.Ф. розгляд справи не був закінчений ані ухваленням рішення, ані шляхом її закриття підстави для відводу, визначені у ст.. 21 ЦПК України відсутні.

Також немає обставин, які б викликали сумніви в упередженості або об`єктивності судді.

Керуючись ст.ст.18, 20-24 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні заявленого позивачем ОСОБА_1 відводу судді Дмитрієву О.Ф. відмовити.

Судовий розгляд справи продовжити у тому ж складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:»

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21.02.2014 в наступній редакції:

«245/34/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року. Старобешівський районний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Дмитрієва О.Ф., при секретарі Вжещ Ю.О., за участю:

1 лютого 2014 року. Старобешівський районний суд Донецької області у складі: головуючого судді Дмитрієва О.Ф., при секретарі Вжещ Ю.О., за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Старобешеве цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно, третя особа ОСОБА_4

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що на підставі рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 25.09.2007 року за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлову будівлю розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Він домовився з ОСОБА_2 про купівлю в останнього частини приміщення для розміщення торгівельного об*єкту. Предметом договору була частина приміщення, яка в технічному паспорті на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 зазначена як кімната №5(12,40 кв.м.), кімната №3 (21,50 кв.м.) та кімната № АДРЕСА_2 ), загальна площа яких складає 34,9 кв.м. Вартість одного квадратного метра приміщення складала 3000 грн., а загальна вартість становила 105,00 грн. В наступному вони досягли згоди, що вартість зазначеної частини приміщення складе 110000,00 грн. На виконання умов договору купівлі-продажу частини приміщення 17.10.2009 року він сплати ОСОБА_2 30000,00 грн., 13.11.2009 10000,00 грн., 23.11.2009 року 70000,00 грн., а загалом 110000,00 грн. Відповідач на кожну отриману від нього суму грошей писав розписки. Відповідно до досягнутої між ним та відповідачем домовленості останній зобов*язався повести ремонт приміщення та передати його у належному для використання стані. У подальшому відповідач ОСОБА_2 відмовився від посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріальній конторі та наполягав що він звернувся із позовом до суду. Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 10.11.2009 року договір купівлі-продажу від 03.08.2009 року укладений між ним та ОСОБА_2 був визнаний дійсним та за ним було визнане право власності на кімнату №3 площею 36,40 кв.м. Додатковим рішенням від 16.03.2010 року було доповнено рішення від 10.11.2009 року та за ним встановлено право власності на відчужувану частину нежитлової будівлі, площа якої складає 9/100 ідеальної частки. На підставі зазначених рішень він зареєстрував право власності на 9/100 часток будинку АДРЕСА_1 БТІ про що дані були внесені в державний реєстр нерухомого майна. В подальшому рішення суду були скасовані та скасована реєстрація права власності на частину спірної будівлі. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі укладений між ним та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на кімнати 3,4,5 за технічним паспортом від 09.04.2010 року або 9/100 ідеальної частини будівлі АДРЕСА_1 .

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Позивач суду пояснив що передача грошових коштів та приміщення відбулась тому вважає що договір купівлі-продажу є дійсним. Грошові кошти передавав ОСОБА_2 частинами, загальна сума грошових коштів переданих відповідачу ОСОБА_2 складає 110000 грн. 9/100 ідеальної частки приміщення йому передали восени 2009 року. Договір купівлі-продажу рішенням суду був визнаний дійсним й на підставі цього рішення Старобешівським БТІ було проведено державну реєстрацію. Після скасування рішення апеляційним судом реєстрацію за права власності було скасовано. На його прохання знову оформити договір купівлі-продажу ОСОБА_2 відмовився.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 до судового засідання не з*явились, надали заяви, просили справу розглянути за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечував, суду пояснив, що оскільки договір купівлі-продажу підлягає як нотаріальному посвідченню так і державній реєстрації він не може бути визнаний судом дійсним.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Припис ст. 15 кореспондується із ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 03.08.2009 року, власником нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 , на підставі рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 25.09.2007 року. 03.08.2009 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу кімнат №3,4,5 або 9/100 ідеальної частини будівлі АДРЕСА_1 , який ОСОБА_2 відмовляється посвідчувати нотаріально.

Частино 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.T>

Відповідно до ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 3 ст.640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно до вимог ст.657 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 09 листопада 2009 року зазначено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

В ст.203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом.

З урахуванням викладеного суд відмовляє ОСОБА_8 у задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки заявлені ним вимоги не ґрунтуються на законі.

Щодо вимог позивача про встановлення права власності на кімнати 3,4,5 або 9/100 ідеальної частини будівлі АДРЕСА_3 5-а АДРЕСА_1 судом встановлено наступне.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки позивачу у задоволенні вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовлено, відсутні й правові підстави для задоволенні позову в частині встановлення за позивачем права власності на кімнати 3,4,5 або 9/100 ідеальної частини будівлі АДРЕСА_1 , тому суд відмовляє в задоволенні цих вимог.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У зв`язку з розглядом справи по суті заходи забезпечення позову у вигляді зобов`язання ОСОБА_2 підключити до систем опалення та електропостачання кімнат №№3,4,5 АДРЕСА_1 , застосовані згідно ухвали Старобешівського районного суду Донецької області від 24 лютого 2012 року (справа 2-з-3/2012) підлягають скасуванню.

Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України.

Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено судові витрати стягненню не підлягають.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 208, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд ст. 328,626,640,655,657 ЦК України , суд-

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Заходи забезпечення позову у вигляді зобов`язання ОСОБА_2 підключити до систем опалення та електропостачання кімнат №№3,4,5 АДРЕСА_1 , застосовані згідно ухвали Старобешівського районного суду Донецької області від 24 лютого 2012 року (справа 2-з-3/2012) скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Старобешівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя:»

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Апеляційного суду Донецької області від 25.03.2014 в наступній редакції:

«Єдиний унікальний номер 245/34/14-ц

Номер провадження 22-ц/775/3299/2014

Головуючий в 1 інстанції Дмитрієв В.А.

Доповідач Ткачук С.С.

категорія 20

УХВАЛА

25 березня 2014 року м. Донецьк

Суддя апеляційного суду Донецької області Ткачук С.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно,-

встановила:

Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,, третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка надійшла разом з цивільною справою.

Апеляційна скарга оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 ЦПК України, у зв`язку з чим підлягає прийняттю до розгляду апеляційним судом.

Керуючись ст. 297, 298 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно.

Копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали направити особам, які беруть участь у справі та встановити строк для подання ними заперечень на апеляційну скаргу до 07 квітня 2014 року.

Суддя апеляційного суду

Донецької області С.С. Ткачук»

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Апеляційного суду Донецької області від 29.04.2014 в наступній редакції:

«Єдиний унікальний номер 245/34/14-ц

Номер провадження 22-ц/775/3299/2014

Головуючий в 1інстанції Дмитрієв В.А.

Доповідач Ткачук С.С.

категорія 20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Осипчук О.В.,

суддів Смєлік С.Г.,Ткачук С.С.,

при секретарі Щербюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, де просив витребувати із незаконного володіння у ОСОБА_1 9/100 ідеальної частини нежитлового приміщення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 18.11. 2013 р., яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_1 в січні 2012 року звернувся до суду з позовом, у якому після уточнення, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу кімнат №3,4,5 або 9/100 ідеальної частки нежитлової будівлі АДРЕСА_1 Новий АДРЕСА_1 , який був укладений з відповідачем ОСОБА_2 , та визнати за ним право власності на цю частину нежитлової будівлі.

В обґрунтування позову зазначає, що предметом договору була частина приміщення, загальною площею розміром 34,9 кв.м., а саме, кімнати № 3,4,5. За їх домовленістю вартість одного квадратного метра приміщення складала 3000 грн., а загальна вартість становила 105000 грн. В наступному вони досягли згоди, що вартість зазначеної частини приміщення складе 110000,00 грн. У виконання умов договору купівлі-продажу частини спірного приміщення 17 жовтня 2009 року він сплатив ОСОБА_2 30000грн.; 13 листопада 2013 року - 10000грн.; 23 листопада 2009 року - 70000грн., а всього 110000грн. Ці факти підтверджені власноручно написаними ОСОБА_2 розписками. З останнім була домовленість про проведення ремонту приміщення та передачу йому купленої частини. Після отримання грошей у листопаді 2009 року ОСОБА_2 , за яким право власності було визнано рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 25.09.2007р., передав ОСОБА_1 спірне приміщення. На його вимоги посвідчені договір у нотаріуса відмовлявся і наполягав на моєму зверненні до суду.

В наступному йому стало відомо, що на підставі рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 10.02.2009 року власником всього приміщення була визнана мати ОСОБА_2 ОСОБА_4 з метою захисту від розподілу майна з колишньою дружиною ОСОБА_3 .

Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від10.02.2009р. визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 .

Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 10.11.2009 року та додатковим рішенням цього суду від 16..03.2010р. визнано дійсним договір купівлі-продажу від 03.08.2009р. укладений ним з ОСОБА_4 щодо відчуження йому кімнати №3 площею 36,4 кв.м. згідно діючого на той час технічного паспорту будівлі. Визнано за ним право власності на цю частину будівлі, після чого він 08.04.2010р. він зареєстрував своє право власності у державному реєстрі речових прав на нерухомого майно. В подальшому вказані рішення, ухвалені за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 були скасовані судом апеляційної інстанції.

Але вважає, що 11 червня 2013 року він уклав з ОСОБА_2 договір-купівлі-продажу на зайняті спірні кімнати і які до цього часу використовує під приміщення магазину. Саме цей договір купівлі-продажу просив визнати дійсним та визнати за ним право власності.

Ухвалою Старобешівського районного суду Донецької області від 07.11.2013 р. розгляд обох позовних вимог об`єднане в одне провадження.

Ухвалою Старобешівського районного суду Донецької області від 18.11.2013р. позов ОСОБА_9 залишено без розгляду, яка ухвалою апеляційного суду Донецької області від 24.12.2013р. скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд виходив з того, що заявлені ним вимоги не ґрунтуються на законі через недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, а тому правочин є нікчемним.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що він неодноразово вимагав від відповідача посвідчити договір купівлі-продажу придбаної частини приміщення, зробивши це у нотаріальній конторі, та він ухиляється від цього, уникає зустрічі з ним. Вважає, що відповідач разом зі членами своєї сім`ї, застосували шахрайські вчинки відносно продажу на його користь вказаного майна. Вважає себе добросовісним набувачем спірного майна і йому необхідно в судовому порядку встановити право власності на придбану частину нежитлового приміщення. Після придбання у власність частини будівлі він провів ремонт, встановив в йому торгове обладнання, завіз товар і відкрив магазин, який постійно працює до цього часу. Їх домовленість з відповідачем щодо усіх істотних умов договору підтверджується письмовими доказами. Згідно домовленості він передав відповідачу кошти, а той передав у його власність куплену частину будівлі, тобто відбулось повне виконання договору.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник доводи скарги підтримали і пояснили, що судовий розгляд позову тривалий час не проводився, а потім взагалі залишався без розгляду. За його зверненням до Старобешівського РВ відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ознаками шахрайства у зв`язку з чим останній погодився 11.06.2013 підписати з ним письмовий договір, але від його нотаріального посвідчення відмовляється. У липні 2013 року став вимагати від нього укладення договору оренди приміщення на що він не погодився, після чого запропонував йому це спірне приміщення звільнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 до суду не з`явилися, але відповідно до ст.74,76 ЦПК України судові повістки були направлення для вручення на адресу житлового-комунального відділу Новосвітської селищної ради. ОСОБА_3 особисто повідомлялася про час та місце проведення судового засідання апеляційним судом телефонограмами, зареєстрованими у журналі телефонограм за №№ 5070,5071. Ураховуючи, що судові засідання апеляційного суду призначені на 8 та 22 квітня 2014 року двічі відкладались, апеляційний суд відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК України прийшов до висновку за таких обставин можливим розглянути справу за відсутністю належно повідомлених відповідачів та третьої особи.

Апеляційний суд визнає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що право власності ОСОБА_2 на 94/100 частки нежитлової будівлі А-1 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта рухомого майна станом на 29.05.2013р. та свідоцтвом про право власності від 30.05.2013р. Даних про право власності ОСОБА_3 на спірне приміщення будівлі відсутні.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта рухомого майна відомості про реєстрацію іпотеки та обтяжень до 01.01.2013.

Заочним рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 18.11.2013 року, що набрало законної сили( розгляд справи відбувся тільки за участю представника ОСОБА_2 ),відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 у витребуванні майна з незаконного володіння ОСОБА_1 через недоведеність про порушення його прав з огляду на вимоги ст. 356 ЦК України. (а.с.6,13,126 справа №245/34/14) Дане рішення ОСОБА_2 не оскаржив.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2010 року ухваленого за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 10 лютого 2009 року підтверджується, що шлюб подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже був розірваний. ОСОБА_3

Цим рішенням апеляційного суду скасовано рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 10 лютого 2009 року ухваленого за позовом ОСОБА_4 до сина ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлову будівлю 5 «а» по АДРЕСА_1 району та визнання за нею право власності на вказану будівлю, у зв`язку із визнанням дійсним договіру купівлі-продажу цієї будівлі від 05.11.2008р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .. Позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК апеляційний суд визнає ці обставини встановленими.

Представленими розписками за 17 жовтня, 13 і 23 листопада 2009 року написаними власноручно ОСОБА_2 підтверджується, що останній отримав у ОСОБА_1 17.10.2009 - 30000грн.; 13.11.2009 - 10000грн. і 23.11.2009 -70000грн. в рахунок укладення договору купівлі-продажу приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 Новий АДРЕСА_1 , яке зобов`язався відремонтувати у 14-денний строк та оформити усі дозвільні документи.

За даними технічного паспорту виготовленого 09.04.2010р. Старобешівським БТІ на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 в приміщені на першому поверсі розміщена кімната №3 розміром 21,5к.м.; кімната №4 розміром 1,0 кв.м.; кімната №5 розміром 12,4 кв.м., загальної площею становить 34,9 кв.м.( а.с.39,40,41,20-23 справа № 23-2/12)

Відповідно до представленого договору купівлі-продажу нежитлової будівлі с.м.т. Новий Світ Старобешівського району Донецької області від 11.06.2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 склали договір про те, що продавець передав, а покупець прийняв у власність об`єкт частина нежитлової будівлі, а саме, кімнати №3,4,5 загальною площею 34,9 кв.м., в належній продавцю будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Новий АДРЕСА_1 . Продаж об`єкту вчинено за 110000грн., які повністю отримані від покупця до підписання договору. Сума передана покупцем продавцю підтверджена розписками продавця. Договір викладено російською мовою.

За зверненням ОСОБА_1 до Старобешівського РВ ГУ МВС України у Донецькій області порушено кримінальне провадження за фактом шахрайських дій за ст. 190 ч.2 КК України з боку ОСОБА_2 , яке триває до цього часу.

Вперше ОСОБА_1 пропозицію нотаріально оформити договір купівлі-продажу ОСОБА_10 направив ще у листопаді 2011 року ( а.с.44 справа № 23-2/12).

У липні 2013 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 листа з вимогою про звільнення займаного спірного приміщення в добровільному порядку. У своїй заяві від 13.07.2013 року ОСОБА_1 відмовляє ОСОБА_2 звільнити придбане ним приміщення. (а.с.69,70 спр. № 245/34/14)

Викладені факти підтверджуються матеріалами справи, сторонами не оспорюються і не спростовуються технічним записом судового засідання за 21.02.2014 року.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що згідно до вимог ст. 657 ЦК України ( у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що у задоволені позову в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним, слід відмовити. Оскільки позивачу у задоволені вимог про визнання договору купівлі-продажу кімнат № 3,4,5 або 9/10 ідеальної частини будівлі АДРЕСА_1 дійсним відмовлено, відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на цю частину нежитлової будівлі.

Апеляційний суд не погоджується висновками суду першої інстанції, який через неповне з`ясування обставин, порушення норм матеріального і процесуального права, не вірно визначився з характером правовідносин внаслідок чого постановив рішення, яке не відповідає ст.213,214 ЦПК і тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до частин 1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 2 ст. 207 ч.1 ст.209 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами). Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до вимог ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 220 ЦК України визнано, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Статтею 334 ЦК Україні передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За змістом частини 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більш сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків.

Як визначено у частині 2 ст. 640 ЦК України, в редакції яка набрала чинності з 01.01.2013 року, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Аналіз приведених правових норм матеріального права дає апеляційному суду підстави для висновку, що з 1 січня 2013 року набирав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а зі статті 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації". Таким чином з 01.01.2013 року не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Вирішуючи спір судом першої інстанції не було з`ясовано коли саме сторонами укладено договір купівлі-продажу частини спірного приміщення нежитлової будівлі та не звернув уваги на набуття чинності з 01.01.2013 року змін до частини 3 ст.640 ЦК України внаслідок чого допустив порушення норм матеріального та процесуального права ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

Викладені ОСОБА_1 у позові та в апеляційній скарзі обставини про передачу ОСОБА_2 грошей в сумі 110000грн. в рахунок наступного укладення договору купівлі-продажу цієї частини нежитлової будівлі, передачу останнім цих кімнат, апеляційний суд визнає тільки обставинами, які вказують про досягнення сторонами домовленості про суттєві умови продажу спірного приміщення, які сторонами фактично були виконані на час оформлення і підписання ними письмового договору купівлі-продажу 11.06.2013 року, який не був нотаріально посвідчений через ухилення ОСОБА_2 .

У зв`язку приведеним та враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, апеляційний суд визнає, що з моменту підписання 11.06.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу кімнат спірного приміщення, сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу, на підставі якого у сторін виникли права та обов`язки передбачені його умовами і фактично виконані сторонами належним чином.

Таким чином, через доведеність факту ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення укладеного ним з ОСОБА_1 , договору купівлі-продажу 3-х кімнат спірного нежитлового приміщення від 11.06.2013 року, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги стосовно обставин укладення сторонами даного договору купівлі-продажу обґрунтованими, які дають підстави вважати про наявність законних підстав для визнання цього договору дійсним.

Вимоги позову про визнання договору купівлі-продажу від 11.06.2013 року кімнат №3,4,5 нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , який був укладений ОСОБА_2 з ОСОБА_1 російською мовою, підлягають задоволенню, бо статтями 205,207,626-628,655,657 ЦК України відсутні вимоги щодо застосування державної мови при вчиненні правочину з приводу купівлі-продажу нерухомого майна. Застереження викладені у ст. 15 Закону України «Про нотаріат» і ст.16 Закону України, а саме, що мова нотаріального діловодства визначається статтею 16 Закону України "Про засади державної мовної політики"; нотаріальне діловодство в Україні здійснюється державною мовою. Якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не володіє державною мовою, за її заявою тексти оформлюваних документів мають бути перекладені нотаріусом або перекладачем мовою, якою вона володіє, стосується вчинення нотаріальних дій. Рішенням Конституційного Суду України у справі №10-рп/1999 від 14.12.1999 дано офіційне тлумачення положення ст. 10 Конституції України « положення частини першої статті 10 Конституції України, за якими «державною мовою України є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування ( мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом( частина п`ята статті 10 Конституції України).

Проте апеляційний суд визнає, що у задоволенні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на придбане за вказаним договором купівлі-продажу спірне нежитлове приміщення слід відмовити, бо право власності на нерухоме майно відповідно до ч. 4 ст.334 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладання договору, передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Законом встановлено порядок визнання державною права власності на нерухоме майно.

Окрім того, перевіряючи апеляційну скаргу в межах її доводів, у якій апелянт просить рішення скасувати, апеляційний суд відзначає, що апелянтом фактично оскаржено рішення суду першої інстанції в повному обсязі, в тому числі і вирішене судом першої інстанції питання про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи приведене, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Старобешівського районного суду від 24.02.2012 року задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 підключити до централізованого опалення кімнати № АДРЕСА_4 АДРЕСА_1 шляхом ліквідації заглушок на трубах опалення в кімнатах №2 та №5 вказаної будівлі та підключення до лінії подачі електроенергії кімнати №3,4,5, вказаної будівлі. Заходи забезпечення позову були скасовані судом першої інстанції через відмову у позові.

Вибраний вид забезпечення позову сторонами не оскаржено і був вжитий судом першої інстанції відповідно до ст. 151,152ч.1 ЦПК України, які передбачають забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Оскільки апеляційним судом позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним задоволені, рішення якого набирає законної сили з моменту оголошення, апеляційний суд вважає можливим залишити заходи забезпечення позову вжиті судом першої інстанції, скасував рішення суду і в цій частині.

На підставі викладеного, апеляційний суд рішення суду першої скасовує і ухвалює нове рішення, яким визнає дійсним договір купівлі-продажу кімнат №3,4,5, загальною площею розміром 34,9 кв.м., нежитлової будівлі АДРЕСА_1 Новий АДРЕСА_1 , укладений 11.06.2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в простій письмовій формі, але відмовляє у задоволенні позову про визнання права власності ОСОБА_1 на придбану частку нежитлової будівлі за вказаною адресою.

Керуючись ст.ст. 307,309,316 ЦПК України, апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 11 червня 2013 року, укладений між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 , частини нежилої будівлі, а саме, кімнат №3,4,5 загальною площею 34,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Новий АДРЕСА_1 .

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді:»

Після набрання ухвалою законної сили, її копію направити до Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В.В.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: