КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/133/2019 Головуючий у 1 інстанції - Муранова - Лесів І.В.
Унікальний номер справи № 359/9258/17 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ПоліщукН.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання боргової розписки недійсною та визнання факту не укладення договору позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що 19.03.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму в 10 000 грн. з умовою повернення до 19.04.2016 року. В підтвердження укладення договору позики та його умов боржником була надана розписка.

Проте, у встановлений договором строк відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернув та відмовляється виконувати взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим, ОСОБА_3 просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з урахуванням інфляційних втрат за період користування коштами з 19.04.2017 року до 31.10.2017 року та суми 3% річних за аналогічний період на загальну суму 10 907 грн. 21 коп. та судові витрати в розмірі 5 640 грн. 00 коп.

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання боргової розписки недійсною та визнання факту не укладення договору позики.

На обґрунтування зустрічної позовної заяви, вказував, що ОСОБА_2 працював водієм у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на підставі трудового договору. 18.03.2016 року близько 21 год. 40 хв. за вказівкою ОСОБА_3 їхав до ТРЦ «Аеромол» з метою виконання обов'язків по безкоштовному перевезенню пасажирів у межах міста Бориспіль Київської області від ТРЦ «Аеромол» до СМУ17. На перехресті вул. Броварської та вул. Київський шлях в місті Борисполі відбулася дорожньо - транспортна пригода, а саме наїзд транспортним засобом «Рута 23», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_5

19.03.2016 близько о 02 год. 00 хв. ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 поїхали до потерпілої ОСОБА_5, де ОСОБА_4 надав грошові кошти у сумі 10000 гривень 00 копійок ОСОБА_2, які той, через чоловіка потерпілої ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 в рахунок відшкодування шкоди.

Опісля, ОСОБА_6 надав ОСОБА_2 розписку від нього та від імені потерпілої, про відсутність претензій до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо спричиненої шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою від 18.03.2016 року.

Згодом, ОСОБА_2 написав боргову розписку про те, що отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 10 000 грн. 00 коп., яку передав ОСОБА_4 Вважає, що не було дотримано форми договору позики.

Вказував, що ОСОБА_2, одразу після ДТП було відсторонено від роботи, Зазначав, що отримання коштів та складення розписки від 19.03.2016 року відбувалося внаслідок застосування психологічного, психічного, економічного і фізичного насильства, тому даний правочин повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з урахуванням інфляції та 3% річних в розмірі 10907 грн. 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 604 грн. 42 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання боргової розписки недійсною та визнання факту не укладення договору позики - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні первісного позову, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не взяв до уваги того, що грошові кошти, про які йдеться у борговій розписці - це передані вночі 19.03.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 кошти ОСОБА_6, як відшкодування шкоди потерпілій, завданої транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки.

А кошти, про які стверджує ОСОБА_3 та її представник, передані пізніше після написання розписки ОСОБА_2 Проте, з'ясовуючи обставини справи та перевіряючи їх доказами, суд не встановив таких дій щодо передання грошових коштів ОСОБА_2 після написання розписки.

А відтак, вбачається недоведеність дійсних обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Вказує, що розписка на ім'я ОСОБА_3 була безгрошовою, адже після написання розписки вночі ОСОБА_2 не отримував грошові кошти від ОСОБА_3, ОСОБА_4

Суд не взяв до уваги, що реальним учасником написання розписки була не ОСОБА_3, а ОСОБА_4, отже, відбувся обман щодо учасника правочину.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 19 квітня 2016 року відповідач не виконав своє грошове зобов'язання та має заборгованість перед позивачем.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З матеріалів справи убачається та судом встановлено, що 19.03.2016 відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 була власноруч складена розписка, в якій зазначено таке: «Розписка. Дана мною ОСОБА_2 про те, що я взяв у борг у ОСОБА_3 десять тисяч гривнів. І зобов'язуюсь повернути до 19.04.2016 р.» (а.с.4).

Факт складання вказаної розписки та факт отримання коштів відповідачем за первісним позовом не оспорюється.

Під час розгляду справи місцевим судом, ОСОБА_2 стверджував, що зазначену розписку він складав внаслідок застосування психологічного, психічного, економічного і фізичного насильства з боку відповідачів за зустрічним позовом , під психічним тиском з боку ОСОБА_4, від якого і отримував кошти. Кошти від ОСОБА_3 не отримував.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 надала належні та достатні докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги. Відтак, з наданої позивачем за первісним позовом до суду розписки вбачається, що 19 березня 2016 року ОСОБА_3 надала у борг ОСОБА_2 10 000 грн., які останній повинен був повернути до 19 квітня 2016 року. Однак, у вказаний у розписці строк відповідач не повернув кошти. У зв'язку з цим, ОСОБА_3 має право на захист свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача коштів у розмірі 10 000 грн., які були надані останньому у борг, та відсотків за прострочення виконання зобов'язання.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не оспорює отримання коштів у борг, тобто визнає цю обставину, крім того, ця обставина підтверджується письмовим доказом- розпискою, яка написана відповідачем власноручно.

Відповідач зазначає, що розписка не містить обов'язкових реквізитів, які б свідчили про укладення між сторонами договору позики.

Однак, за своєю суттю надана розписка підтверджує наявність між сторонами договірних відносин, та вказує на те, що ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_3 у борг кошти, які зобов'язався повернути у встановлений строк. Чинним законодавством не встановлено обов'язкових реквізитів для розписки. Вказаний документ має довільну форму і його суть має передавати справжню правову природу укладеного договору. У даному випадку, зміст розписки відповідає критеріям, які у своїй сукупності підтверджують отримання у позивача відповідачем у борг коштів та обов'язок останнього повернути ці кошти через місяць з дня підписання розписки.

Відповідачем не спростовується факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яку учасники ДТП владнали шляхом відшкодування шкоди потерпілій особі на місця пригоди.

Тобто, ОСОБА_3 як власник джерела підвищеної небезпеки, передала через свого чоловіка ОСОБА_4 кошти відповідачу ОСОБА_2 , який розрахувався за завдані збитки з потерпілою в ДТП ОСОБА_5

Підстав вважати, що передача коштів ОСОБА_3 для водія ОСОБА_2 після вчинення останнім ДТП, має якусь іншу правову природу, ніж позика, судом не вбачається.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, відповідно до яких відповідач за основним позовом повинен повернути борг та сплатити кошти, передбачені ст.. 625 ЦК України.

Посилання відповідача на те, що розписка була написана ним під впливом насильницьких дій з боку ОСОБА_4 не може бути прийнято судом до уваги, оскільки ОСОБА_2, посилаючись на насильство, не зазначив в чому воно полягало, за допомогою яких засобів його змусили написати розписку, не зазначив, чому він не звертався до правоохоронних органів з приводу застосування до нього насильницьких дій та не спростовував розписку до пред'явлення до нього позову позивачем .

Колегія суддів також не погоджується із доводами відповідача за основним позовом про те, що розписка була безгрошовою, оскільки позивачем кошти в борг були передані ОСОБА_2, який після цього передав їх потерпілій, а тому договір позики був укладений на конкретну суму коштів, які отримала потерпіла, про що також написала розписку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття , але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 січня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: