Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2870/18 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №283/2870/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Малинської міської ради Житомирської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Міхненко С.Д. в м.Малині,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Малинської міської ради Житомирської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0881 га за адресою: АДРЕСА_1 , біля якої знаходиться земельна ділянка загального користування, яку самовільно зайняв ОСОБА_2 зробивши дорогу шириною 7 м. Крім того, останній без її згоди встановив паркан, який знаходився на межі їх земельних ділянок, відібрав у неї частину її земельної ділянки, чим порушив її право власності на землю. Такими діями відповідач завдав їй моральну шкоду. Враховуючи вищевикладене просила, зобов`язати ОСОБА_2 забрати камінний відсів не порушивши робочий шар ґрунту, перевести його на дорогу (що надано йому інститутом проектування м. Києва 7 м шириною); переставити паркан відповідно до акта приватизації; стягнути з відповідача на її користь 20000 грн - незаконно отриманих коштів; 2000 грн - на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн - моральної шкоди.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 15 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником земельної ділянка площею,0,0881 га, що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджеється Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 .

Власником сусідньої земельної ділянки площею 0,1000 га, по АДРЕСА_1 , являється відповідач ОСОБА_2

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 створює їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а саме самовільно зайняв частину земельною ділянки, яка межує з її земельною ділянкою та належить Малинській міській раді, на якій відповідно до плану забудови їй потрібно будувати підсобні приміщення, відповідач насипав кам`яний відсів та таким чином проклав дорогу до свого гаражу, а також самовільно встановив на цієї земельній ділянці паркан.

Згідно статті 41 Конституції України та пункту другого частини першої статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За положеннями статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно норми статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні нею права користування та розпорядження своєю земельною ділянко по АДРЕСА_1 .

Наявний в матеріалах справи акт обстеження складений постійною комісією з питань земельних відпосин, містобудування та охорони природного середовища міської ради, спеціалістів відділу містобудування та земельних відносин виконавчого комітету міської ради та спеціалістами ММКП «Земельне-кадастрове бюро» встановлює, що ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 а порушуючи межі земельної ділнки в бік земель Малинської міської ради самовільно зайняв 1,30 м. Однак, даний акт не підтверджує факту порушення відповідачем права позивачки на користування своєю земельною ділянкою, а саме того, що ОСОБА_2 на земельній ділянці Малинської міської ради насипав кам`яний відсів та встановив паркан, чим завдає перешкоди ОСОБА_1 у користуванні своєю земельною ділянкою.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки

здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК (2768-14)

шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який

існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що

порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання

угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої

влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування

заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом,

способів захисту (стаття 16 ЦК) ( 435-15 ). Власник земельної

ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування

завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Оскільки, не встановлено порушення прав ОСОБА_1 , як власника земельної ділнки, зі сторони ОСОБА_2 , а тому відсутні правові підстави для стягнення з останнього на користь позивачки 10 000 грн моральної шкоди.

Відповідно до частиною третьою та частиною четвертою ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження завдання відповідачем їй матеріальної шкоди в розмірі 2 000 грн та не доведено підстави для стягнення з відповідача 20 000 грн., як незаконно отриманих коштів.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи, прав і обов`язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з`ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 03 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді