Дата документу 27.11.2019 Справа № 316/1417/14-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 316/1417/14Головуючий у 1-й інстанції Бульба О.М. Повний текст рішення складено 19.07.2019 року
Пр. № 22-ц/807/3118/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кримської О.М.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 липня 2019 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» (далі Банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Банк поштою (т.с. 1 а.с. 45) звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-4), в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя, на свою користь заборгованість за кредитним договором № 11/2006/0183Фка від 26 травня 2006 року станом на 15.05.2014 року у розмірі 66947,84 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 780811,53 грн., з яких: сума для погашення заборгованості за кредитом - 6958,46 доларів США (81156,40 грн.); сума для погашення заборгованості за відсотками - 5346,23 доларів США (62352,99 грн.); сума заборгованості за нарахованою комісією - 2343,18 доларів США (27328,47 грн.); сума заборгованості за пенею - 51553,97 дол. США (601273,08 грн.); сума за нарахованими штрафами - 746,00 доларів США (8700,59 грн.), від сплати якої на користь Банку відповідачі у добровільному порядку ухиляються, а також судовий збір 3654,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (суддя Бульба О.М.) дану справу призначено до розгляду (т.с. 1 а.с. 46).

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 серпня 2014 року (т.с. 1 а.с. 73) позов Банку у цій справі задоволено.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 липня 2017 року (суддя Вільямовська Н.О. т.с. 1 а.с. 189) вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі скасовано в порядку задоволення заяви про його перегляд відповідача ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 163-164), справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду першої інстанції (суддя Вільямовська Н.О. т.с. 3 а.с. 11), у зв`язку з набуттям чинності 15.12.2017 року Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 р., яким ЦПК України викладено в новій редакції, враховуючи положення п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідних Положень» ЦПК України в новій редакції, ухвалено про продовження розгляду справи в порядку позовного провадження згідно норм нової редакції ЦПК України.

Ухвалою суду першої інстанції (суддя Вільямовська Н.О. т.с. 3 а.с. 36) у цій справі було призначено судово-економічну експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (т.с. 3 а.с. 36).

Ухвалою суду першої інстанції (суддя Вільямовська Н.О. т.с. 4 а.с. 25) провадження у справі відновлено та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду першої інстанції (суддя Вільямовська Н.О. т.с. 4 а.с. 75).у цій справі було призначено судову економічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

В автоматизованому порядку суддею Бульба О.М. у цій справі замінено суддю Вільямовську Н.О. у зв`язку із закінченням повноважень останньої (т.с. 4 а.с. 81-82).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 липня 2019 року (т.с. 4 а.с. 141-144) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційні скарзі (т.с. 4 а.с. 149-157) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 4 а.с. 160).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 4 а.с. 169).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (т.с. 4 а.с. 171-172).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 4 а.с. 173) дану справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді доповідача у період з 11.11.2019 року по 19.11.2019 року включно (т.с. 4 а.с. 207).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 4 а.с. 216) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 (т.с. 4 а.с. 199).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 4 а.с. 206) у задоволенні клопотання Банку про участь у розгляду цієї справи (т.с. 4 а.с. 222-223) відмовлено, оскільки немає технічної можливості забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції згідно заяви останнього (довідка т.с. 4 а.с. 225).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 27 листопада 2019 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи всі учасники цієї справи, у тому числі Банк (т.с. 4 а.с. 178) та відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 , що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, не з`явились, окрім представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скворцової О.В. в режимі відеоконференції, про причини своєї неявки та причини неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скворцової О.В. (т.с. 4 а.с. 187-189) в режимі відеоконференції.

Відводів суддям апеляційного суду учасниками цієї справи та самовідводів суддями апеляційного суду у цій справі не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в … зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні позову до відповідачів у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 18, 43, 76-83, 95, 128, 131, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі у повному обсязі.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що ПАТ КБ «Надра» є правонаступником ВАТ КБ «Надра» (т. с. 1 а.с.28-32, 33-40).

Між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено 26.05.2006 р. кредитний договір №11/2006/0183Фка (т. с. 1 а.с.5-6), оригінал якого оглянуто судом, ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування, у порядку та на умовах визначених у кредитному договорі, грошові кошти в розмірі 7460,00 доларів США, з метою придбання автотранспортного засобу визначеного у п. 2.1 цього договору, плату за користування та управління кредитом.

Згідно із положеннями п.п.1.3.1, 1.3.2 вищезазначеного кредитного договору сторін позичальник ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати 10% відсотків річних за користування кредитом, щомісячну плату за управління кредитом в розмірі 0,4% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, протягом всього терміну користування кредитними коштами.

Згідно із п. п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3 вищезазначеного кредитного договору сторін, повертати кредит та сплачувати Банку передбачені п. п. 1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на відповідний рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, який становить 177,01 доларів США та вноситься щомісячно до 20 числа поточного місяця (п.4.3.3 кредитного договору).

Строк кредитування та кінцевий термін повернення кредиту до 20.05.2011 року (п.1.4, п.3.3.4 умов кредитного договору).

Згідно із п. 3.4 вищезазначеного кредитного договору сторін нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості.

Відповідно до умов п. 2.5 вищезазначеного кредитного договору сторін якщо протягом, дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімальний необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то Банк приймає виконання позичальником зобов`язань по цьому договору, у наступному порядку: плата за управління кредитом; прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пені та штрафи; витрати пов`язані із моніторингом та супроводом кредиту; прострочена сума кредиту; сума кредиту. При цьому внесені позичальником грошові кошти Банк, розподіляються згідно зазначеної в п.3.5 черговості або іншої черговості, встановленої на розсуд Банку (п.3.6 кредитного договору).

Згідно із п.4.3.4 вищезазначеного кредитного договору сторін у випадку порушення виконання зобов`язань, передбачених цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штрафні санкції, визначені у п.п.5.1.-5.2 цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 вищезазначеного кредитного договору сторін в разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного п.3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5 цього договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% відсотку від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із 5.2 вищезазначеного кредитного договору сторін в разі порушення позичальником вимог підпунктами 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% відсотків від суми кредиту визначеної у п.1.1 цього договору, за кожен випадок.

Відповідно до п. 2.4 умов вищезазначеного кредитного договору сторін в якості забезпечення виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором, сплату відсотків та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, в день укладання цього договору, Банк уклав договір поруки з ОСОБА_2 (т. с. 1 а.с.7-7зворот). Оригінал цього Договору поруки від 26.05.2006 р. було оглянуто судом.

Згідно із п.1.1 вищезазначеного договору поруки від 26.05.2006 р., поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору №11/2006/0183Фка від 26.05.20076 р., які повинен виконати у тому ж порядку що встановлений і для позичальника, в тому числі, щодо повернення до 20.05.2011 р. кредиту в сумі 7460,00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 10% відсотків річних (із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360)); сплатити інші платежі, передбачені Кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Згідно із п.3.1 вищезазначеного договору поруки від 26.05.2006 р., сторони встановили, що поручитель, у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому Договору, виплачує кредитору пеню від загальної суми заборгованості позичальника по кредитному договору у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення з дня виникнення зобов`язання поручителя погасити заборгованість Позичальника.

Відповідно до пункту 2.1 вищезазначеного договору поруки від 26.05.2019 р. кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому або в тій чи іншій його частині.

Згідно із п. п. 1.2., 1.3., 1.4. вищезазначеного договору поруки від 26.05.2006 р., позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у п.1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

П. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу вимог ст.. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідачем ОСОБА_1 у суді першої інстанції не заперечувалось укладання кредитного договору та договору поруки, однак заперечується та не визнається розмір заборгованості, яку просив стягнути Банк у ці справі та яку зазначено у розрахунку доданого позивачем до позову.

Згідно із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у справі №755/7704/15-ц від 23.01.2018 р. належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за Кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, це процесуальний обов`язок суду.

Судом першої інстанції було встановлено, що строк виконання основного зобов`язання у відповідача ОСОБА_1 на користь позивача за кредитним договором закінчився 20.05.2011 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

На підтвердження своїх вимог щодо розміру заборгованості за кредитним договором, стороною позивача було надано до матеріалів позову розрахунок заборгованості станом на 15.05.2014 р. (т. с. 1 а.с.8-13), з аналізу даних якого, умов кредитного договору, строк якого закінчився 20.05.2011 р., встановлено, що позивач, і після закінчення строку дії вищезазначеного кредитного договору сторін, а саме з червня 2011 року продовжував нараховувати відсотки по кредиту, щомісячну комісію за управління кредитом, пеню за прострочену сплату платежів по кредиту, штрафи, у тому числі і за умов визначених Кредитним договором: відсоткова ставка -10%, пеня 1,00%, управління кредитом 4,80%, штраф 10%, при цьому доказів наявності додаткових угод, якими б ці нарахування були погоджено з відповідачами, суду не надано.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, який, згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України загальні суди мають враховувати при виборі і застосуванні норми права, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В цьому випадку права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, відповідно до даної правової норми, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. Ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банком в порушення вищезазначеного, нараховувались одночасно і штрафи, і пеня, при чому і поза межами строку дії кредитного договору, що не відповідає вимогам законодавства.

Однак, зазначених вище вимог законодавства позивачем не враховано, додаткових угод до кредитного договору не укладалось, нарахування заборгованості за кредитним договором поза межами строку його дії, позивачем підстав нарахування заборгованості поза межами строку дії кредитного договору в порядку визначеному ч.2 ст.625 ЦК України у цій справі у суді першої інстанції не заявлялось, заяв з уточненнями підстав позову до суду першої інстанції не надходило.

Допущені, зазначені вище порушення, стосуються також і наданого стороною Банку розрахунку розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором сторін станом на 18.10.2017 р. (т. с. 2 а.с.45-48), з якого також встановлено нарахування розміру відсотків, комісії за користування кредитом, пені, у строк, який виходить за межі дії кредитного договору, тобто з червня 2011 року по 17.10.2017 р. включно, за відсутності доказів їх погодження з відповідачами.

Проте, помилковими є висновки суду першої інстанції у цій справі в частині підстави відмови Банку (необґрунтованість та недоведеність) у стягненні у цій справі заборгованості з позичальника ОСОБА_1 , що нарахована Банком до закінчення вищезазначеного строку кредитного договору сторін (20.05.2011 р.) та зокрема у вигляді заборгованості за кредитом у сумі 6958,46 доларів США.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що Банк належними, допустимими доказами у цій справі довів наявність цієї заборгованості у позичальника ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором сторін (розрахунок Банку, виписка по рахунку відповідача, ордер про отримання коштів та інш., т.с. 1 а.с. 8-13, т.с. 2 а.с. 2-222, т.с. 3 а.с. 21-256, т.с. 4 а.с. 1-16).

Належні, допустимі докази зі сторони відповідача у спростування останнього у матеріалах цієї справи відсутні.

Безпідставним взагалі у цій справі було призначення судом першої інстанції вищезазначених судово-економічних експертиз за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 (ухвали від 30.01.2018 р. - т. с. 3 а.с.36 та від 22.08.2018 р. - т. с. 4 а.с.75) для з`ясування питань, які суд першої інстанції мав встановлювати безпосередньо самостійно на підставі належних, допустимих (письмових) доказів сторін.

У зв`язку із чим, також безпідставним є врахування судом першої інстанції у цій справі повідомлення з експертної установи №12/11.3/173 від 14.12.2018 р. (т.с. 4 а.с. 103 - 106) про неможливість проведення експертизи, визначеної ухвалою суду від 22.08.2018 р. у зв`язку і з ненаданням Банком визначених у клопотаннях експерта документів (оригіналів або їх копій належним чином оформлених), що мають відношення до справи, та посилання на ст. 109 ч. 1 ЦПК України (у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні).

При вищевикладених обставинах, права Банку ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості, яка нарахована Банком саме до закінчення вищезазначеного строку кредитного договору сторін (20.05.2011 р.) та зокрема у вигляді заборгованості за кредитом у сумі 6958,46 доларів США, порушені.

В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3, 4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги у цій справі заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності саме до цієї заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом до 20.05.2011 року (т.с. 1 а.с. 164), враховуючи, що останній платіж з боку відповідача мав місце ще до закінчення строку дії договору у грудні 2010 року (т.с. 1 а.с. 9 зворот), а Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом поштою лише у червні 2014 року (конверт з відміткою поштового відділення т.с. 1 а.с. 45), тобто з пропуском загального (трирічного) строку позовної давності для стягнення цієї заборгованості.

Належні, допустимі докази того, що позовна давність була збільшена сторонами чи що мали місце підстави, передбачені ст. 264 ЦК України (переривання перебігу позовної давності) і позовна давність почала збігати заново по цій заборгованості, у матеріалах цієї справи відсутні.

Позовні вимоги Банку до поручителя ОСОБА_2 про солідарне стягнення вищезазначеної заборгованості позичальника у цій справі є похідними від первісних позовних вимог Банку до позичальника ОСОБА_1 у цій справі, тому у разі відмови судом першої інстанції у задоволенні первісних позовних вимог Банку при вищевикладених обставинах у цій справі, похідні вимоги Банку у цій справі також не підлягали задоволенню.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 липня 2019 року у цій справі слід змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги Банку лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 липня 2019 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 03.12.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кримська О.М.