Справа № 523/6464/18
Провадження №2/523/967/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"14" січня 2019 р.

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача, адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проживає та зареєстрований за адреосю: м. Одеса, вул. Шкодова гора б. 5, кв. 3. За даною адресою зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3, а також його неповнолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2016р. шлюб між сторонами був розірваний.

Позивач стверджує, що відповідачка виїхала з квартири в 2013р., забрала свої особисті речи, а також в квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги. Окрім того, будь-яких спроб вселення в квартиру не здійснювала. Вищевказаний факт може бути підтверджений показаннями свідків.

На підставі викладеного, позивач вважає, що оскільки відповідачка не проживає в квартирі більше шести місяців без поважних причин, то на підставі ст. 72 ЖК України, просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що відповідачка в квартирі не проживає з 2013р., вона самостійно виїхала з квартири та забрала особисті речі. За цей час спроби повернутись в квартиру не здійснювала, за комунальні послуги не сплачує.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що відповідачка була вимушена тимчасово переїхати з квартири, оскільки позивач здійснював на неї, а також на їх спільну дочку психологічний тиск, погружав фізичною розправою. Відповідачка намагалась повернутись додому, проте відповідач змінив замки в квартирі, а також не давав їй можливості користуватись квартирою, у звязку з чим, вона зверталась до органів поліції.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, а також неповнолітня ОСОБА_4. (а.с. 6)

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2016р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний. (а.с. 7-8)

Позивач стверджує, що відповідачка виїхала з квартири в 2013р., забрала свої особисті речи, а також в квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги. Окрім того, будь-яких спроб вселення в квартиру не здійснювала

Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних

причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може

бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ч. 1 ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 81 ЖК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В якості доказів того, що відповідачка не проживає у квартирі, позивачем наданий акт від 24.04.2018р. , в якому зазначено, що ОСОБА_3 не проживає в даній квартирі з 2013р. по теперішній час, забрала свої особисті речі та виїхала, її ніхто не виганяв, сварок не влаштовував. (а.с.9)

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд вважає, що неможливо вважати вищевказаний акт від 24.04.2018р. належним доказом, оскільки в даному акті не зазначено адресу за якою не проживає ОСОБА_3.

Окрім того, суд двічі надав можливості позивачу запросити свідків, які підтверджують, що відповідачка в квартирі не проживає. Однак зі слів позивача, свідки відмовились від явки до суду, проте на примусовому приводі свідків позивач не наполягав.

Представника відповідача, в судовому засідання пояснив, що відповідачка була вимушена тимчасово переїхати з квартири, оскільки позивач здійснював на неї, а також на спільну дочку психологічний тиск, погружав фізичною розправою. Відповідачка намагалась повернутись додому, проте відповідач змінив замки в квартирі, а також не давав їй можливості користуватись квартирою, у звязку з чим, вона зверталась до органів поліції.

З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2016р. ОСОБА_3 намагалась потрапити до квартири АДРЕСА_1, проте не змогла потрапити до квартири, оскільки відповідач змінив замки в квартирі. В звязку з чим, ОСОБА_3 звернулась до поліції. (а.с. 36-42)

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5, який є братом позивача. Він пояснив, що ОСОБА_3 не мала можливості проживати у квартирі, оскільки ОСОБА_1 часто сварився з дружиною, застосував до своєї дружини фізичну силу, а тому ОСОБА_3 була вимушена виїхати з квартири.

Неповнолітня ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що її батько намагається висилити її спільно з матірю з квартири, та вони не могли потрапити до квартири. Під час проживання батько часто сварився з матірю, застосував до неї фізичну силу та здійснював психологічний тиск.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що відсутні достатні та належні докази, що відповідачка не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин, а навпаки,є наявні докази того, позивач перешкоджає у користуванні спірною квартирою відповідачці.

За вищевказаних обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.2,5,10,12,258,259,263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Копію повного тексту рішення сторони можуть отримати в десятиденний строк з дати проголошення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 18.01.2019р.