Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1713/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі представника позивача адвоката Дидинської Б.М., відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Белла О.Ф., перекладача Зелді Е.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком, припинення житлового сервітуту та виселення з будинку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком, припинення житлового сервітуту та виселення з будинку.

Заявлений позов мотивовано тим, що з 10.08.2002 року і до 15.02.2019 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , яка проживає на даний час з батьком.

Після одруження з відповідачем сторони проживали у будинку батька позивачки ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер і позивачка успадкувала цей будинок, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.02.2017 року, виданим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І., зареєстрованим в реєстрі в № 370. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2017 року, номер запису про право власності: 19087971.

05.10.2018 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. 09.10.2018 року позивачка звернулася із позовною заявою до Виноградівського районного суду про розірвання шлюбу.

Відповідач заперечував проти розлучення, психологічно на неї впливав, переслідував, тому позивачка змушена була тимчасово, на час розгляду справи, перейти жити до своєї тітки ОСОБА_5 , яка проживає по АДРЕСА_2 .

Рішенням Виноградівського районного суду від 15.02.2019 року шлюб з відповідачем розірвано.

Так як шлюб з відповідачем розірвано, то його статус змінився з члена сім`ї власника на колишнього члена сім`ї власника, а тому за користування житлом зобов`язаний платити квартирну плату та проводити оплату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

В квітні 2019 року позивачка направила відповідачу листа з проектом договору оренди, в якому запропонувала йому звільнити добровільно будинок або укласти договір оренди приміщення, щомісячно вносити плату за користування житлом та за комунальні послуги.

Станом на 10.04.2019 року заборгованість за спожитий газ становить суму 8804,31 грн., про що вона отримала через CMC повідомлення. За користування водою позивачка оплатила за відповідача 350 грн.

Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідач відмовляється від укладення договору найму/оренди/, від плати за користування будинком, від плати за користування комунальними послугами.

Відповідач житлом забезпечений, має постійне місце проживання у свого батька в АДРЕСА_3 , де він і зареєстрований.

Позивачка будучи власником будинку не може користуватись своєю власністю, тому проживає у родичів, відповідач і після розірвання шлюбу її переслідує, психологічно на неї впливає. Вона переживає за своє життя, а тому не може проживати з ним в одному будинку. Іншого житла, крім цього спадкового будинку, у позивачки немає.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач не має права користуватись будинком і позбавляти її права на користування своїм житлом.

Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позиція ВСУ, що у подібних правовідносинах та при вирішенні спорів з колишніми членами сім`ї власника слід застосовувати частину другу статті 406 ЦК України - «припинення сервітуту» шляхом виселення з будинку викладена у постанові ВС від 15.05.2017 року у справі №734/387/15-ц/.

Істотними обставинами в даній ситуації є неможливість нормального співжиття з відповідачем, реєстрація відповідача по місцю проживання батьків, відсутність у позивачки іншого житла, проживання у родичів.

Другою причиною для виселення є те, що відповідач не платить квартплату та комунальні послуги, відмовляється від укладення договору оренди, чим порушує вимоги ст. 156, 162 ЖК Української РСР.

У зв`язку з цим позивачка просить постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні будинком, припинити право сервітуту /користування/ відповідача на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та виселити його з цього будинку.

Заперечуючи заявлені позовні вимоги відповідачем подано відзив (а.с. 39-40), у якому зазначає, що з позовними вимогами він не згідний. Обставини викладені в позовній заяви не відповідають дійсності. На розірвання шлюбу відповідач не був згідний і готовий відновити сімейно-шлюбні відносини з відповідачкою ОСОБА_2 Дочка ОСОБА_6 залишилася проживати з ним і вони разом проживають у будинку. Дочка перебуває на його повному матеріальному утриманні.

Позивач зазначає, що не робив і не робить жодних перешкод позивачці ОСОБА_2 у володінні та користуванні її власністю, тобто він не проганяв її з будинку. Вона має можливість повернутися в будинок. Будинок має два поверхи, загальна площа 213,9 кв.м. В будинку є три жилі кімнати площею 79.0 кв.м.

На сьогодні він користуюся тільки одним приміщенням, а саме кухнею розміром 28.3 кв.м. в плані житлового будинку під № АДРЕСА_4 , а дочка займає житлову кімнату під № АДРЕСА_5 .

Він добровільно щомісяця оплачує за використаний газ та воду, що стверджується наявними у квитанціями. Борг за газ і воду відсутній.

Постачання електроенергії було припинено за заявою позивачки, що стверджується письмовою відповіддю Винградівського РЕМ ПрАТ «Закарпаттяобленерго» від 19.02.2019року.

Позивачка не пред`явила вагомі та беззаперечні докази про те, що він робить їй які - небудь перешкоди в користуванні будинком.

Позивачка надіслала йому проект договору оренди, з умовами якого він не міг погодитися, позаяк він не відповідає вимогам діючого законодавства. Вона запропонували як предмет договору будинок в цілому, в той час як користуюся дочкою тільки одною жилою кімнатою і кухнею на другому поверсі. Далі вона запропонували строковий договір терміном на один рік, що не відповідає законодавству, позаяк в законі відсутня вказівка про встановлення якого-небудь строку.

Вимога щодо розміру оплати за користування будинком в цілому в розмірі 15000 гривень щомісячно є неправомірною.

Тому відмова від запропонованих умов щодо користування будинком разом з спільною дочкою на запропонованих умовах є цілком виправданою.

У вищеназваному житловому будинку відповідач проживає з серпня 2002 року після укладення шлюбу з позивачкою. На протязі часу свого проживання в будинку вкладав свою працю та кошти, так були виконані ремонтні роботи на першому поверсі, на другому поверсі заведено воду, газ, світло, відремонтовано ванну кімнату (штукатурка, плитка, сантехніка, котел), встановлено чотири пластикові вікна, одні подвійні двері, встановлено підлогу з дошки та ковролін.

Сторонами спільно придбано нерухоме майно: пральну машину, газові плити, меблі в кухню, меблі в житлову кімнату.

Крім того, до того як дружина вирішила подати в суд позов про розірвання шлюбу, вона без його відома забрала їх спільні грошові заощадження.

За таких обставин позивач вважає, що має як законне так і моральне право і надалі користуватися окремими приміщеннями житловому будинку, якими він користується разом з їх неповнолітньою дочкою.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Також зазначила, що сторони з серпня 2002 по лютий 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У цьому шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_7 .

У жовтні 2018 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. У зв`язку з тим, що відповідач відносно позивачки поводився неадекватно, позивачка була змушена залишити будинок і переїхала тимчасово проживати до родичів в АДРЕСА_2 , де змушена проживати і на даний час.

Оскільки позивачка розлучилася з відповідачем, відповідач не є членом її сім`ї, то позивачка вважає, що відповідач наразі безпідставно проживає у її будинку.

Вона не бажає, щоб він і надалі продовжував проживати у зазначеному будинку, а відповідач добровільно покинути будинок не бажає.

Оскільки відповідач не є членом її сім`ї вона надіслала йому проект договору оренди будинку. Однак договір оренди укладено не було.

Наразі відповідач проживає у будинку без будь-якої правової підстави, не сплачує плату за проживання та за комунальні послуги, за які вже є заборгованість.

Вважає, що позов є обґрунтованим.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечила та зазначила, що такий не ґрунтується на нормах закону. Позов не містить доказів на його обґрунтування та є безпідставним. Просила взяти до уваги, що позивачка самовільно покинула будинок. За її заявою було відключено будинок від електропостачання, і в таких умовах без електроенергії змушена проживати у будинку її донька з батьком, тобто колишнім чоловіком. Відповідач сплачує за користування газом. Подана довідка про наявність заборгованості за газ не відповідає дійсності, оскільки відповідач вчасно сплачує спожитий газ згідно розрахункової книжки. Наведені дані про наявність заборгованості не відповідають дійсності, оскільки реальний обсяг спожитого газу є нижчим, ніж наведено в довідці, а працівники газового господарства не знімали фактичних показників лічильника.

Також просила взяти до уваги, що відповідач не чинить жодних перешкод позивачці у володінні та користуванні будинком. Він її з будинку не виганяв, а навпаки просить повернутися.

Він займає одну невелику кімнату, ще одну займає їх спільна донька.

Також просила взяти до уваги, що у спірному будинку залишилася проживати їх спільна донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка наразі є неповнолітньою і наразі навчається в школі і відповідач, як батько, її утримує.

Доводи про те, що відповідач неправомірно щось вчиняє по відношенню до позивачки є голослівними і жодними доказами не підтверджені.

Позиція позивачки щодо оренди всього будинку за явно завищеною ціною також є безпідставною і не відповідає принципу свободи договору та обставинам справи.

З врахуванням зазначеного просила у позові відмовити.

Відповідач підтримав доводи відзиву та просив у позові відмовити.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.02.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Дане рішення набрало законної сили (а.с.7-8 зв.).

Позивачка ОСОБА_2 успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 цілий житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачкою (а.с. 18-19).

Згідно відповіді Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 07.06.2019 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з цим зазначено, що відомості про зареєстрованих осіб у Виноградівському РВ ГУДМС України в Закарпатській області наявні станом на 03.04.2016 р. (включно) - з 04.04.2016 року, відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 888-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», функції з реєстрації/зняття реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, в т.ч. і ведення відповідних реєстраційних обліків, від територіальних підрозділів Державної міграційної служби України передано до вказаних вище виконавчих органів місцевого самоврядування (а.с.25).

Згідно відповіді Чепівської сільської ради Виноградівського району від 14.06.20019 р. № 02-05-268 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 01.08.1995 року Виноградівським РВУМВС знятий з реєстрації за місцем проживання АДРЕСА_3 з 21.12.2018 року (а.с.31).

Згідно листа Виноградівського РЕМ № 522-29/147 від 19.02.2019 р. припинення електропостачання житлового будинку в АДРЕСА_6 1 було здійснено за ініціативою споживача, з яким наявний договір про постачання електроенергії. Відновлення електропостачання за адресою АДРЕСА_6 1 можливе після письмового звернення споживача з наданням правовстановлюючих документів на об`єкт постачання електроенергії та документів, що посвідчують особу (а.с.41).

Листом від 15.04.2019 р. позивачка повідомила відповідача про необхідність укладення договору оренди та надала проект договору оренди (а.с.11-13, 14).

Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 4 статті 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 статті 78 ЦПК України).

Правовідносини між сторонами врегульовано нормами Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Стаття 162 ЖК регулює відносини щодо оплати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові.

Так, згідно ч.1 ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ч.2 ст.162 ЖК України).

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (ч.3 ст.162 ЖК України).

Суд констатує, що припинення сімейних відносин не є підставою для втрати права користуватися житловим приміщенням, навіть у тому випадку, якщо його одноосібним власником є інший з подружжя.

Даючи оцінку доводам позову про те, що позивачка змушена була покинути власний будинок, оскільки відповідач відносно неї чинив психологічний тиск, суд констатує, що такі є голослівними, оскільки жодними доказами не підтверджені. Зокрема, матеріали справи не містять жодних відомостей, що відповідач ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (ст.173-2 КУпАП) відносно позивачки чи відносно відповідача виносився судом обмежувальний припис. Не містять матеріали справи і відомостей, що адміністративні матеріали відносно відповідача передавалися до суду і щодо них відбувався розгляд.

Не містять матеріали справи про відкриті чи розглянуті кримінальні провадження за завдання відповідачем тілесних ушкоджень відповідачці.

Фактично про вказані обставини зазначено тільки в позові. Однак приймаючи до уваги, що такі жодним чином не доведені, обставин, які б позбавляли позивача доводити дані обставини не має, такі не є очевидними чи загальновідомими, відповідач про наявність таких категорично заперечує, з урахуванням принципу змагальності та обов`язку доводити обставини, на які сторони посилаються на підтвердження вимог позову суд такі відхиляє.

Суд критично оцінює наявну в матеріалах довідку про наявність заборгованості за природний газ (а.с.74), згідно якої заборгованість становить 4840,04 грн., оскільки згідно дослідженої у судовому засіданні розрахункової книжки за спожитий газ за листопад оплачено по показнику лічильника 42858. Доказів того, що прилад обліку даного дворогосподарства обстежувався контролерами і зазначено дійсний фактичний обсяг споживання довідка не містить, а відтак показники в такій зазначені згідно інструкцій по плановому нарахуванню за спожитий газ і як встановлено у судовому засіданні, наведені в ній дані не відповідають фактичним показникам лічильника.

Доказів заборгованості за водопостачання матеріали не містять, і судом до уваги не приймаються, як голослівні.

Електропостачання будинку припинено за заявою позивачки (а.с.41).

Не містять матеріали справи і не встановлені в ході судового розгляду обставини, що відповідач перешкоджає позивачці користуватися будинком. У судовому засіданні дані обставини він категорично заперечив.

Як на підставу позову щодо виселення позивачка вказує, що відповідач не має права на користування її будинком та на ч.2 ст. 406 ЦК України, згідно якої сервітут може бути припинений рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення.

На підтвердження зазначеної позиції вказала постанову ВС від 15.05.2017 р. у справі № 734/387/15-ц.

З цього приводу слід зазначити наступне.

В силу положень ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин не є підставою для втрати права користуватися житловим приміщенням, навіть у тому випадку, якщо його одноосібним власником є інший з подружжя.

Обставин, що мають істотне значення для застосування положень ч.2 ст. 406 ЦК України позивачем конкретно не вказано, однак у позові зазначено, що відповідач вчиняє по відношенню позивачки протиправні дії, перешкоджає їй у користуванні належним їй будинком, не сплачує комунальні послуги та ухиляється від укладення договору оренди.

Оцінку доводам в частині неправомірної поведінки відповідача та заборгованості за комунальні послуги судом дано.

Посилання позивачем на постанову ВС від 15.05.2017 р. у справі № 734/387/15-ц є безпідставним, оскільки, як вбачається із змісту зазначеного судового акту, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень частини другої статті 64, частини четвертої статті 156 ЖК УРСР відповідачка не була членом сім`ї власника спірного житлового будинку, оскільки ніколи не проживала разом з нею у спірному житлі, не вела з нею спільного господарства. Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивачка як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідачка добровільно відмовилась від користування чужою власністю.

У даній справі, що розглядається, відповідач був членом сім`ї позивачки із часу одруження проживав у спірному будинку. Відтак суд констатує безпідставність посилань на судову практику Верховного Суду України.

Крім того, судом приймається до уваги, що у спірному житловому будинку проживає неповнолітня донька сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і наразі батько піклується відносно дитини.

Фактично єдиною встановленою обставиною позову є не укладення відповідачем договору оренди будинку на умовах позивачки. Однак з урахуванням всіх обставин справи, зазначене не може слугувати для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком, припинення житлового сервітуту та виселення з будинку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.12.2019 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо