ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/220/18
Провадження № 22-ц/4820/69/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Кошельника В.М.

учасники справи: представник банку Москалюк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року (суддя - Вознюк Р.В.) за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 08.08.2014 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», яке 14.06.2018 реорганізовано в акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_5 укладено договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало ОСОБА_5 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Обов'язки, передбачені договором ОСОБА_5 не виконував, тому станом на 31.12.2017 року існує заборгованість в розмірі 20417 грн. 20 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 384 грн. 13 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 15084 грн. 63 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3500 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 948 грн. 44 коп..

Із врахуванням викладеного, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_5 на його користь вищевказану заборгованість.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт існування кредитних правовідносин між сторонами, які виникли на підставі підписання договору приєднання до умов та правил надання банком послуг, надані банком докази, не доводять того факту, що 08.08.2014 року між відповідачем та банком було укладено кредитних договір, що містить відповідні умови кредитування, з якими погодився відповідач, і на підставі умов якого банком зроблено розрахунок заборгованості.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що належним доказом того, що між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір є підписана відповідачем Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.08.2014 року. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» за номером НОМЕР_1 зі строком дії до 05/18, встановлено кредитний ліміт у розмірі 400 грн. Факт отримання кредитної картки «Універсальна» було зафіксовано фотографуванням за допомогою веб-камери, фото зберігається в програмному комплексі банку ЕКБ (Единая клиентская база). Після отримання картки ОСОБА_5 здійснив дії щодо її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Про вказане свідчать надані банком довідка про строк дії карток за договором, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписка по картковому рахунку, фото клієнта з ЕКБ.

В судовому засіданні представник апелянта Москалюк С.А. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_5 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підписана ОСОБА_5 08.08.2014 року анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не є належним доказом укладення позивачем та відповідачем кредитного договору, оскільки вказана анкета-заява не містить відмітки яку послугу бажав оформити відповідач, не місить інформації що ОСОБА_5 погодився укласти кредитний договір, а також не містить запису який бажаний кредитний ліміт по платіжній картці просив йому встановити. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом волевиявлення ОСОБА_5 на укладення кредитного договору, також не є належним та допустимим доказом про вчинення банківських операцій на підтвердження зазначеного позивачем розміру заборгованості.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_5 08 квітня 2014 року звернувся до банку і погодився укласти договір про надання банківських послуг та оформлення послуги "платіжна картка кредитка "Універсальна".

08 квітня 2014 року між сторонами укладено договір б/н, згідно з умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 400 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 6-7).

Відповідно до договору від 08.08.2014 року позичальнику був відкритий картковий рахунок та видана платіжна кредитна картка N НОМЕР_1 зі строком дії 05/18.

Відповідно до пункту 2 розділу I Умов і правил надання банківських послуг строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

За змістом пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з подальшою зміною його розміру відповідно до кредитної історії.

Згідно з частинами 3,4 статті 12 ЦПК України, яка покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Згідно з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.08.2014 року та виписки по картковому рахунку відповідач вносив кошти на погашення заборгованості 06.11.2014 року в сумі 200 грн. Тобто відповідач після отримання картки здійснив дії щодо її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи.

В подальшому ОСОБА_5 належним чином умови договору не виконував у зв'язку з чином відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість його станом на 31.12.2017 року складала 20417 грн. з яких: 384 грн. 13 коп. - заборгованість за кредитом, 15084 грн. 63 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3500 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 948 грн. 44 коп. - штраф (процентна складова).

Інших доказів які б поставили під сумнів зазначений розрахунок заборгованості по кредиту матеріали справи не містять.

За таких обставин, належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка повинна бути стягнута у судовому порядку, а саме підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі: 384 грн.13 коп. - заборгованість за кредитом, 15084 грн. 63 коп. - відсотки за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 948 грн.44 коп. - штрафу (процентна складова).

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 (а.с. 18-19), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 18, 31) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Зважаючи на зазначене, у стягненні пені у розмірі 3500 грн. слід відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, помилково дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову в повному обсязі, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягненню з відповідача на користь банку 384 грн.13 коп. - заборгованість за кредитом, 15084 грн. 63 коп. - відсотки за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 948 грн.44 коп. - штрафу (процентна складова), а всього 16917,20 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розмір судових витрат.

Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те що позовні вимоги банку задоволено на 82,86% , то з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3649,98 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1.; РНОКПП НОМЕР_2) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського,1Д, м. Київ; ) заборгованість за кредитом 384 грн.13 коп., відсотки за користування кредитом 15084 грн. 63 коп., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 948 грн. 44 коп., а всього 16 917 грн. 20 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 3649 грн. 98 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк