Справа № 301/123/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 12 лютого 2016 року (під головуванням судді Беламута П.М.) за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Греблянської сільської ради Іршавського району, треті особи: Іршавська державна нотаріальна контора та відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Іршавського районного управління юстиції, про визнання нерухомого майна самочинним будівництвом, визнання незаконним і скасування свідоцтв, скасування державної реєстрації і зобов`язання учинити певні дії, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Греблянська сільська рада Іршавського району, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом у січні 2015 р.

Після зміни предмету позову (т.1, а.с.178, т.2, а.с.138) остаточно просила:

-визнати житловий будинок АДРЕСА_1 із надвірною спорудою (літньою кухнею) самочинним будівництвом і зобов`язати відповідачку знести літню кухню;

-визнати незаконним і скасувати дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий виконавчим комітетом Греблянської сільської ради 02.04.2008 р. на підставі рішення райвиконкому № 133 від 14.06.1989 р.;

-визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12.09.2008 р. державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори у спадковій справі № 490/2008 та зареєстроване в реєстрі за № 1-1357;

-визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12.09.2008 р. державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори Митрак Г.І. після смерті ОСОБА_3 ;

-скасувати державну реєстрацію житлового будинку з надвірними спорудами у реєстраційній службі Іршавського районного управління юстиції в Закарпатській області за реєстровим номером 23022662.

Позов обґрунтований тим, що між нею і ОСОБА_2 існує земельний межовий спір.

Вона є спадкоємцем земельної ділянки № 4 у с. Гребля після смерті матері ОСОБА_4 , а відповідачка спадкоємицею земельної ділянки та нерухомого майна (житлового будинку та літньої кухні) після смерті ОСОБА_3 .

Вважає, що вказані об`єкти нерухомого майна збудовані спадкодавцем ОСОБА_3 (матір`ю відповідачки) з порушенням будівельних норм і правил та узаконені сільською радою у 2008 р. (після смерті спадкодавця) у незаконний спосіб шляхом видачі дубліката свідоцтва про право власності без прийняття цих будівель у експлуатацію і без відповідного рішення виконкому.

Розташування літньої кухні близько до межі належної їй земельної ділянки порушує її права на утримання, збереження і відновлення межових знаків.

У липні 2015 р. ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_1 , третя особа Греблянська сільська рада Іршавського району, зустрічний позов, у якому просила:

-зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належним їй на праві власності житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої ОСОБА_1 літньої кухні у АДРЕСА_2 ;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1500 грн. витрат на правову допомогу та 243.60 грн. у відшкодування судового збору.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що вона є власником житлового будинку (з господарськими будівлями і спорудами) та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , а відповідачка власником житлового будинку (з господарськими будівлями і спорудами)та земельної ділянки в АДРЕСА_2 .

Між сторонами існує земельний спір, який є предметом розгляду в іншій цивільній справі (№ 301/1478/13-ц).

Згідно з висновком проведеної у вказаній справі судової земельно-технічної експертизи літня кухня ОСОБА_1 збудована на межі земельних ділянок сторін на відстані всього 53 см від її літньої кухні.

Вважає, що літня кухня відповідачки збудована самочинно, без відповідних документів, які дають право на виконання будівельних робіт, без належно затвердженого проекту, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а це створює їй перешкоди в нормальному здійсненні нею права користування і розпорядження своїм майном.

Рішенням Іршавського районного суду від 12.02.2016 р. у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено за недоведеністю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить визнати незаконним і скасувати вказане рішення у частині відмови в задоволенні її вимог, ухвалити нове рішення про їх задоволення, а решту рішення залишити без змін.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-у правовстановлюючих документах указані різні розміри житлового будинку АДРЕСА_1 і належних до нього надвірних споруд у с. Гребля Іршавського району, а літня кухня з іншими надвірними спорудами збудована не за проектом забудови земельної ділянки;

-оспорене свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане без акту комісії про прийняття об`єкта та введення його в експлуатацію і без висновку БТІ про технічний стан будівлі, а тому воно, а також видане на його підставі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.09.2008 р. як і державна реєстрація житлового будинку з надвірними спорудами за № 23022662 підлягають скасуванню;

-оспорене свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку від 12.09.2008 р. видане на підставі державного акту на право власності на землю серії ЗК № 005-14027, який містить виправлення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні зустрічного позову з підстав, передбачених ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цього позову.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-літня кухня ОСОБА_1 збудована з істотними порушеннями Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» - на відстані всього 53 см від її літньої кухні, а тому така є самочинним будівництвом;

-при будівництві літньої кухні ОСОБА_1 також не були дотримані вимоги Правил пожежної безпеки в Україні (підпункт 1.1. пункту 1 розділу 4).

У письмовому запереченні ОСОБА_1 не визнала апеляційної скарги ОСОБА_2 як безпідставної і просить залишити рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін у зв`язку з недоведеністю позовних вимог останньої (т.2, а.с.200-201).

У письмовому запереченні ОСОБА_2 не визнала апеляційної скарги ОСОБА_1 і просить відхилити таку як суперечну обставинам справи та письмовим доказам.

Узагальнені доводи заперечення зводяться до такого:

-твердження ОСОБА_1 , що літня кухня ОСОБА_2 є самочинним будівництвом, оскільки побудована з порушенням ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень», є юридично необґрунтованими, так як ці державні будівельні норми не діяли на момент здійснення будівництва літньої кухні;

-з аналогічних підстав є необґрунтованими твердження ОСОБА_1 про побудову ОСОБА_2 кухні з порушенням ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 р. і незаконне оформлення права власності на житловий будинок і літню кухню у зв`язку з порушенням пункту 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 р.;

-право власності ОСОБА_3 (матері ОСОБА_2 ) на житловий будинок і літню кухню у АДРЕСА_2 , 5, Іршавського району було оформлено ще в 1989 р. (т.2, а.с.221-226).

Апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 вересня 2008 р. є власником спадкового майна матері ОСОБА_3 , а саме: житлового будинку з надвірними спорудами, в тому числі літньої кухні в АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02 квітня 2008 р. виконавчим комітетом Греблянської сільради на підставі рішення № 133 від 14 червня 1989 р., і зареєстрованого вІршавському бюро технічної інвентаризації під № 4 в книзі 1, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Проведено реєстрацію права власності на підставі цього свідоцтва (т.1,а.с.67,68).

Спадкодавець ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 0,39 га., в тому числі присадибної ділянки площею 0,20 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,19 га, згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ЗК 005-14027 від 16.10.1997 р. (т.1 а.с.216).

У матеріалах справи є документи спадкодавця - свідоцтво на забудову садиби, де зазначено строк будівництва 1985-1987 рік. (т.1,а.с.12,13), рішення від 25 березня 1985 р. № 7 про клопотання перед виконкомом Іршавської районної ради дозволу на будівництво житлового будинку на зареєстрованій земельній ділянці (т.1,а.с.14), інвентарна справа (т.1,а.с.15-34), технічний паспорт на житловий будинок від 31.08.2008 р. (т.1,а.с.39-44), свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, АДРЕСА_1 (т.1,а.с.64), рішення Іршавського районного суду від 24 березня 2015 р. про встановлення факту належності вказаних та інших документів спадкодавцю ОСОБА_3 (т.1,а.с.200-202).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 вересня 2008 р. ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкувала земельні ділянки площею 1,08 га для виробництва товарної сільськогосподарської продукції та земельної ділянки площею 0,39 га., наданої на підставі державного акту серії ЗК № 005-14027 (т.2, а.с.14 ).

Із урахуванням цього суд критично оцінив вимоги ОСОБА_1 про визнання житлового будинку в АДРЕСА_1 з надвірною спорудою літньою кухнею самочинним будівництвом і, відповідно, це стосується решти позовних вимог як похідних.

ОСОБА_2 не надано належних доказів того, що літня кухня ОСОБА_1 є самочинно збудованою і що така порушує її права як власника, а порушення ДБН 360-92 при будівництві спірної літньої кухні, на які покликається ОСОБА_2 ,не підтверджені належними доказами.

Відтак, суд відмовив у задоволенні зустрічного позову за недоведеністю позовних вимог.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна у разі наявності будь-якої з умов, зазначених у частині першій статті 376 ЦК України.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил належить розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Узагальнені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що літня кухня, яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, збудована без дозволу, без належного затвердженого проекту, з істотним порушенням будівельних норм і правил: у правовстановлюючих документах указані різні розміри житлового будинку АДРЕСА_1 і належних до нього надвірних споруд у с. Гребля Іршавського району, а літня кухня з іншими надвірними спорудами збудована не за проектом забудови земельної ділянки.

Із цього приводу колегія суддів зауважує таке.

16 жовтня 1997 р. ОСОБА_3 був виданий державний акт на право приватної власності на землю, а саме на земельну ділянку площею 0,39 га і на ділянку, призначену для ведення особистого підсобного господарства площею 0,19 га, що розташовані на території Греблянської сільської ради (том.1, а.с.10).

Рішенням Греблянської сільської ради народних депутатів від 25 березня 1985 р. №7 ухвалено просити виконком Іршавської районної Ради народних депутатів надати дозвіл на будівництво одноповерхового житлового будинку на зареєстрованій земельній ділянці ОСОБА_5 (том.1, а.с.14)

У матеріалах справи на ім`я ОСОБА_5 міститься свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР (том.1, а.с.12-13). Строком початку та закінчення будівництва вказано період 1985-1987 рр. У цьому проекті забудови земельної ділянки міститься літня кухня.

12.09.2008 р. ОСОБА_2 державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спадкове майно, що складається, зокрема, із присадибної земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ЗК № 005-14027 на право приватної власності на землю від 16.10.1997 р. (т.1, а.с.67).

22.04.2008 р. за ОСОБА_2 було зареєстровано дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , а.с.65,66).

ОСОБА_4 (мати позивача за первісним позовом) 16.10.1997 р. було видано державний акт серії ЗК № 005-14026 на право приватної власності на землю, а саме на присадибну ділянку площею 0,15 га і на ділянку, призначену для ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, що розташовані на території Греблянської сільської ради (том.1, а.с.9).

Принагідно належить відмітити, що позивачем за первісним позовом узагалі не було надано письмових документів у підтвердження того факту, на підставі чого до неї перейшло права власності на земельну ділянку та будинок, який належав її матері.

Правомірність набуття свого часу землі у власність ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , а також законність виданих їм тоді державних актів на землю не є предметом цього спору.

Обставина самочинного будівництва літньої кухні є ключовою у правовій позиції позивача за первісним позовом і це є предметом доказування. Обов`язок доказування пред`явлених вимог лежить на позивачеві.

Однак, із матеріалів справи цього не вбачається.

ОСОБА_1 не довела належними та допустимим доказами, що літня кухня, яка є частиною житлового будинку та яку успадкувала ОСОБА_2 після смерті своєї мами, є самочинним будівництвом.

Указівка ОСОБА_1 на порушення певних нормативно-правових актів у сфері будування, які вже були прийнятті після побудови житлового будинку та літньої кухні, є недоречним у контексті спірних правовідносин.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що літня кухня із іншими надвірними спорудами збудована не за проектом забудови земельної ділянки, не може братися судом до уваги, оскільки літня кухня разом із житловим будинком були збудовані 1985-1987 рр., а державний акт на земельну ділянку ОСОБА_7 було видано в 1997 р., тобто, яким чином будівництво літньої кухні та житлового будинку порушує права позивача за первісним позовом, не зрозуміло.

Правова позиція ОСОБА_2 у апеляційній скарзі зводиться до того, що літня кухня ОСОБА_1 збудована з істотними порушеннями нормативно-правових актів на відстані 53 см. від літньої кухні ОСОБА_2 ,а відтак є самочинним будівництвом.

При цьому посилається на висновок судово-землевпорядної експертизи від 07.07.2014 р. №04-07/14 (том.1, а.с.225-237), яка була призначення у рамках іншої цивільної справи (щодо визначення меж земельної ділянки).

Апеляційний суд не може взяти до уваги вказаний довід апеляційної скарги, оскільки висновок експерта зроблений у рамках вирішення спору щодо визначення меж земельної ділянки, а тому вказана експертиза не є належним і допустимим доказом у рамках вирішення питання визнання літньої кухні самочинним будівництвом.

Будь-яких інших доказів на обґрунтування своєї правової позиції позивачем за зустрічним позовом не надано.

Отже, за наслідками розгляду апеляційних скарг і згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2.Рішення Іршавського районного суду від 12 лютого 2016 р. залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 04 грудня 2019 р.

Судді: