ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11996/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/125/19

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, -

місце ухвалення судового рішення - місто Чернігів,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції - 12 листопада 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, зазначивши, що предметом поділу є два транспортні засоби - автомобіль «Volkswagen T5», 2004 року випуску, днз НОМЕР_1 та автомобіль «Volkswagen Amarok Double Cab», 2012 року випуску, днз НОМЕР_2, квартира по АДРЕСА_3, житловий будинок АДРЕСА_2 дві земельні ділянки площею відповідно 0,157 га та 0,0389 га, розташовані у с. Брусилів Чернігівського району, причіп легковий «Одисей» 2015 року випуску, меблі та побутові речі домашнього вжитку, які були придбані за час подружнього життя.

09 листопада 2018 року позивач через свого представника подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти заборону на відчуження автомобіля «Volkswagen T5», 2004 року випуску, днз НОМЕР_1, автомобіля «Volkswagen Amarok Double Cab», 2012 року випуску, днз НОМЕР_2 та причепу легкового «Одисей» 2015 року випуску, днз НОМЕР_3, які належать ОСОБА_3

Ухвалою від 12 листопада 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнив. Заборонив відчуження будь-яким особам автомобіля «Volkswagen T5», 2004 року випуску, днз НОМЕР_1, автомобіля «Volkswagen Amarok Double Cab», 2012 року випуску, днз НОМЕР_2, причепу легкового «Одисей» 2015 року випуску, днз НОМЕР_3, які належать ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, вважаючи ухвалу незаконною та посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд дійшов помилкових висновків про те, що ОСОБА_2 надано ряд належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а відповідач має реальну можливість відчужити спірне майно, яке є предметом позову, на користь будь-якої особи, чи вчинити будь-які інші правочини, які в подальшому унеможливлять або ж утруднять виконання рішення суду, яке може бути ухвалене на користь позивача.

Відповідач наголошує на тому, що ОСОБА_2, звертаючись із заявою про забезпечення позову, не надала жодних допустимих доказів відповідності та співмірності заявлених позовних вимог із запропонованим у заяві видом забезпечення позову.

Зазначає також, що висновок суду про наявність у нього реальної можливості відчужити майно на користь третіх осіб не підтверджений жодними доказами, а в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та в матеріалах справи відсутні посилання на докази на обґрунтування тверджень заявника. Крім цього, судом не було вирішено питання зустрічного забезпечення щодо відшкодування його збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

У наданому відзиві представник позивача, вважаючи судове рішенні законним, а доводи апеляційної скарги - необґрунтованими, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що посилання скаржника на невмотивованість оскаржуваної ухвали суду спростовуються змістом даного судового рішення. Так, позивач вказує, що у розпорядженні суду були всі необхідні документи на автомобілі та причіп, а саме, технічні паспорти, з яких вбачається, що вказане майно було придбане відповідачем у період шлюбу.

Звертає увагу, що на підтвердження можливого відчуження ОСОБА_3 спірного майна нею була надана роздруківка з сайту «АВТО-РІА» про продаж автомобіля «Volkswagen Amarok Double Cab», не зважаючи на те, що до подачі позову до суду саме цим транспортним засобом позивач постійно користувалась.

Зазначає також, що переговорів щодо мирного врегулювання даного спору відповідач уникає.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Дійшовши висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, а відповідач має реальну можливість відчужити спірне майно, що є предметом позову, на користь будь-якої особи, чи вчинення відносно нього будь-яких інших правочинів, що свідчитиме про неможливість або ж утруднення виконання рішення суду, яке може бути ухвалене на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 08 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, зазначивши, що предметом поділу є два транспортні засоби - автомобіль «Volkswagen T5», 2004 року випуску, днз НОМЕР_1 та автомобіль «Volkswagen Amarok Double Cab», 2012 року випуску, днз НОМЕР_2, квартира по АДРЕСА_3, житловий будинок АДРЕСА_2 дві земельні ділянки площею відповідно 0,157 га та 0,0389 га, розташовані у с. Брусилів Чернігівського району, причіп легковий «Одисей» 2015 року випуску, меблі та побутові речі домашнього вжитку, які були придбані за час подружнього життя (а.с. 2-9).

У даному позові ОСОБА_2, зокрема, просила виділити їй у власність автомобіль «Volkswagen Amarok Double Cab», 2012 року випуску, днз НОМЕР_2 вартістю 558083 грн та визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 420361 грн.

09 листопада 2018 року позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти заборону на відчуження автомобіля «Volkswagen T5», 2004 року випуску, днз НОМЕР_1, автомобіля «Volkswagen Amarok Double Cab», 2012 року випуску, днз НОМЕР_2 та причепу легкового «Одисей» 2015 року випуску, днз НОМЕР_3, посилаючись на те, що зазначене майно зареєстроване на відповідача, перебуває у його фактичному володінні, тому останній має реальну можливість у будь-який час розпорядитись майном на власний розсуд (а.с. 158-161).

Підстави для забезпечення позову та його види визначені положеннями ст.ст. 149, 150 ЦПК України.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз'яснень, викладених у п.п. 1, 4 даної постанови, єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Керуючись наведеними нормами цивільно-процесуального законодавства, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши матеріали справи, вірно зазначив, що позивачем у поданій заяві зазначено як підстави обрання саме викладеного в заяві виду забезпечення позову, так і вказано на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З наданих до позову письмових доказів вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 03 серпня 2002 року по 11 жовтня 2018 року (а.с. 11).

Дійсна ринкова вартість автомобіля «Volkswagen T5», 2004 року випуску становить 200802 грн, автомобіля «Volkswagen Amarok Double Cab», 2012 року випуску - 558083 грн, квартири АДРЕСА_3 - 420361 грн, причепу легкового марки «Одисей», 2015 року випуску - 53604,88 грн (а.с. 20-26, 28-32, 35-40, 77-83). Власником вказаного майна, яке було придбане у період шлюбу сторін, є ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 16-17, 18-19, 132) та копією договору купівлі-продажу нерухомого майна (а.с. 41).

Тобто, забезпечуючи позов шляхом заборони відчуження рухомого майна (двох автомобілів та причепу), суд першої інстанції забезпечив позов на 812498,88 грн, в той час як ОСОБА_2 позов заявлено на 978444 грн, що, на думку апеляційного суду, свідчить про співмірність заявлених позовних вимог із запропонованим у заяві видом забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що вимоги заявника щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження рухомого майна, яке належить ОСОБА_3, в межах ціни заявленого ОСОБА_2 позову є обґрунтованими, оскільки між сторонами існує спір про поділ майна і невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду, яке може бути ухвалене на користь позивача. Крім цього, позивач просила виділити у власність один із забезпечених транспортних засобів, отже заява про забезпечення позову безпосередньо пов'язана з предметом спору.

Стверджуючи, що не мав наміру відчужувати транспортні засоби, відповідач не зміг пояснити у суді апеляційної інстанції, як саме визначена судом заборона їх відчуження порушує його права, як не зміг пояснити і природу об'яви на сайті «АВТО-РІА» про продаж автомобіля «Volkswagen Amarok Double Cab», що на час розгляду апеляційної скарги є активним, із зазначенням його контактних телефонів.

Не є підставою для скасування оспорюваної ухвали відсутність у ній вказівки на зустрічне забезпечення позову, оскільки за положеннями ч. 1 ст. 154 ЦПК України вимагати від особи, що звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), може суд першої інстанції, забезпечуючи позов. Таким чином, зустрічне забезпечення відноситься до судової дискреції (є правом суду залежно від наявних обставин) у кожній конкретній справі за виключенням відповідного обов'язку, що визначений положеннями ч. 2 ст. 154 ЦПК України, і не охоплює правовідносин, які виникли між сторонами.

Отже, враховуючи вимогу про поділ між подружжям наявного майна в натурі, перебування усіх автомобілів та причепу на час розгляду справи у користуванні виключно відповідача, розміщеної на інтернет-сайті об'яви про продаж автомобіля «Volkswagen Amarok Double Cab», який ОСОБА_2 просить виділити їй у власність, апеляційний суд приходить до висновку, що вибуття забезпечених транспортних засобів з володіння ОСОБА_3 може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, і висновок суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову є обґрунтованим та таким, що відповідає забезпеченню збалансованості інтересів сторін в ході вирішення спору.

Зважаючи на наведене у сукупності, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлене з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: