ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Київ

справа № 760/28273/17

провадження № 22-ц/824/22/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Аверковій А.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у складі судді Українця В.В., повний текст складений 24.05.2018 року,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 18 жовтня 2017 року, зареєстрований у реєстрі за № 22826 щодо договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/8043 від 18 липня 2008 року, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/8043. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 по договору про надання відновлювальної кредитної лінії, між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки № 02-10/3105 від 18 липня 2008 року, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1.18 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, за яким за зобов'язаннями ОСОБА_3 по договору про надання відновлювальної кредитної лінії було запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві власності. На момент вчинення виконавчого напису в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 943 888 грн. 20 коп., яка виникла в зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору. Позивач вважає, що у банку відсутні докази на підтвердження того, що сума заборгованості, яка вказана у виконавчому написі була безспірною станом на день вчинення виконавчого напису. Відповідач ввів нотаріуса в оману не повідомивши його про наявність судового спору щодо суми заборгованості по договору про надання відновлювальної кредитної лінії між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 і ОСОБА_1, що розглядається Святошинським районним судом м. Києва, який до сих пір не вирішений. Більш того, банк не направляв іпотекодавцю, боржнику письмову вимогу про усунення порушення та відсутнє повідомлення про вручення вимоги позивачу, з чого вбачається, що банк не виконав вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», не дотримався встановленого порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому не мав законних підстав для звернення до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу не мав законних підстав вчиняти виконавчий напис.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 22826, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

Не погоджуючись з таким рішенням суду відповідач, ПАТ «Укрсоцбанк», подав апеляційну скаргу, в якій через порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначених у виконавчому написі не є безспірними, адже банком були надані всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника, а саме детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, а також виписки про рух коштів за рахунком. Судом першої інстанції не було встановлено, чи дійсно у боржника був наявний інший розмір заборгованості перед банком, адже боржником не надано доказів того, що на час вчинення виконавчого напису, сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, та позивачем не доведено, яким чином порушуються його права вчиненням виконавчого напису для погашення заборгованості за кредитним договором при існуючій та неспростованій сумі боргу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача та третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів у відповідності з вимогами ч.2 ст.372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/8043 (а. с. 97-100).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 липня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 02-10/3105, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 80-83).

У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань з повернення кредиту 02 серпня 2017 року на адресу боржника та іпотекодавця банком направлено вимоги про усунення порушень (а. с. 91, 92).

У вимогах зазначено, що станом на 13 лютого 2017 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 977 503 грн. 13 коп., з яких за кредитом - 753 770 грн. 71 коп., по відсотках - 189 023 грн. 66 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 7 502 грн. 08 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 16 893 грн. 81 коп., розмір інфляційних витрат за кредитом - 3 166 грн. 14 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками - 7 146 грн. 73 коп. Повідомлено, що в разі невиконання позичальником законної вимоги банку, буде подано цивільний позов до суду або вчинено виконавчий напис нотаріуса.

18 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, за яким за зобов'язаннями ОСОБА_3 по договору про надання відновлювальної кредитної лінії було запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві власності. Загальна сума заборгованості становить 986 946 грн. 51 коп. за період часу з 10 грудня 2014 року по 14 вересня 2017 року (а. с. 78).

Положеннями статей 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. існував спір в суді щодо розміру заборгованості за кредитним договором, що спростовує безспірність заборгованості божника.

Із висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» надав нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості:детальний розрахунок заборгованості боржника за кредитним договором із зазначенням часового періоду виникнення заборгованості, періоду надходження та розподілення коштів, винесення на прострочену заборгованість, відсоткову ставку; виписки про рух коштів за рахунком; вимогу про усунення порушення виконання зобов'язання від 24 липня 2017 року з оригіналом розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують факт надіслання такої вимоги, довідку банку про ненадходження платежу;іпотечний договір № 02-10/3105 від 18 липня 2008 року; договір про внесення змін до іпотечного договору № 02-10/3105 від 26 листопада 2012 року; договір про внесення змін № 2 до іпотечного договору № 02-10/3105 від 23 листопада 2015 року; договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/8043 від 18 липня 2008 року (а. с. 80-123).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв'язку з наявним спором в суді щодо розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не вирішує спір про право, який існує між сторонами, а лише перевіряє безспірність заборгованості на підставі належних і допустимих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи банком для вчинення виконавчого напису були подані усі документи, що підтверджують безспірність вимог кредитора та встановлені Переліком документів. Позивачка була належним чином повідомлена про порушення кредитних зобов'язань та обов'язок ліквідувати допущені порушення не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису (а.с.52-55).

Більш того, звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, банк реалізовував своє права на судовий захист.

Судова колегія, установивши, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису нотаріусом здійснена перевірка наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірка всіх пред'явлених для вчинення виконавчого напису документів, дійшла висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 18 жовтня 2017 року указана відповідачем заборгованість є безспірною, боржник ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належним чином повідомлені про порушення кредитних зобов'язань та обов'язок ліквідувати допущені порушення у тридцяти денний строк.

Крім того, судова колегія зважає на те, що доводи позивачки про розгляд судом справи про стягнення заборгованості за кредитним договором не свідчить про те, що існує спір щодо саме розміру заборгованості.

Так, судовою колегією встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, яка станом на 29 серпня 2016 року складає 943 888 грн. 20 коп. При цьому, виконавчий напис вчинено на суму заборгованості в розмірі 986 946 грн. 51 коп., та яка утворилась станом на 24 жовтня 2017 року.

Таким чином, вбачається, що посилання позивачки про різний розмір заборгованості, не заслуговує на увагу оскільки розмір боргу встановлений у рішенні суду та виконавчому написі на різні дати та позивачкою не спростований ні під час розгляду справи судом про стягнення заборгованості, ні під час розгляду даної справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду має бути скасоване, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,

постановив :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати у розмірі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :