Справа № 369/5661/18
Провадження № 2/369/30/19
РІШЕННЯ

Іменем України

29.11.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря - Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Вишнева міська держана нотаріальна контора Головного управління юстиції у Київській області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання частки у спільному майні бувшого подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири, як майно, придбане в період шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання ОСОБА_1 частку із спільного майна, придбаного в період шлюбу та визнання права власності.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 20.07.2002 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Конотопського міського управління юстиції Сумської області зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 за актовим записом №219.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, яке набрало законної сили 28 липня 2015 року, шлюб було розірвано.

За час подружнього життя, а саме 21 липня 2005 року чоловіком на праві приватної власності була придбана квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений державним нотаріусом Вишневої міської держаної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Київській області за реєстровим номером 2-2172.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер бувший чоловік ОСОБА_1 . ОСОБА_2 .

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 1972 року народження, який проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 заведена спадкова справа №193/2016 за 2016 рік.

16 березня 2018 року за заявою позивачки, як колишньої дружини померлого, державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Київській області, була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме відмова у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частину квартири під номером АДРЕСА_3 .

Як вбачається з постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій від 16 березня 2018 року №227/02-14/02-31, причиною відмови являється те, що за позивачкою ОСОБА_1 не зареєстровано право власності як дружини на дане майно.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 13 квітня 2018 року оціночна вартість об`єкту становить 700 019 грн. відповідно вартість 1/2 частини - 350 009,5 грн.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задоволити.

Представник відповідачв в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про слухання справи у його відсутність.

Представник третіх в судове засідання не заявились, повідомлялись судом належним чином.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю з огляду на наступне.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, 20.07.2002 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Конотопського міського управління юстиції Сумської області зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 за актовим записом №219.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, яке набрало законної сили 28 липня 2015 року, шлюб було розірвано.

За час подружнього життя сторонами набуто нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який був посвідчений державним нотаріусом Вишневої міської держаної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Київській області за реєстровим номером 2-2172.

Під час перебування в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 змінили свої прізвища на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвами про зміну імені.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за №11, передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 24 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Оскільки вищезазначена квартира набута сторонами в період шлюбу, що підтверджується матеріалами справи, тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 61, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за №11, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Вишнева міська держана нотаріальна контора Головного управління юстиції у Київській області, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання частки у спільному майні бувшого подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири, як майно, придбане в період шлюб - задовольнити.

Визначити за ОСОБА_1 1/2 частки із спільного майна подружжя на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Києво-Святошинським РУ ГУ МВС України в Київській області 24 червня 2011 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області (адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області вул. Святошинська 29).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Вишнева міська держана нотаріальна контора Головного управління юстиції у Київській області (адреса: 08132, Вишневе. Києво-Святошинский район, Київська область, вул Лесі Українки, 86).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (адреса: 03115, м.Київ, проспект Перемоги, 126).

Суддя: Дубас Т.В.