ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/61/19 Справа № 210/3718/17 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року, ухваленого суддею Вікторович Н.Ю. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 03 липня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі, - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки була змінена назва банку) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 31 травня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31 липня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 11795,34 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 31 травня 2011 року, яка станом на 31 липня 2017 року становить 11795,34 гривень (одинадцять тисяч сімсот дев'яносто п'ять гривень 34 коп.), та яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1110,10 гривень; по процентам в сумі 9647,37 гривень; по штрафам: в сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та 537,87 гривень (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1600,00 гривень (одна тисяча шістсот гривень).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити позивачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги вказує на свою незгоду з розмірами, розрахунками стягнутої судом заборгованості, при цьому зазначає, що суми штрафів є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором свідчить про недотримання норм, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Окрім того, відповідач вважає, що суд першої інстанції не застосувавши строк позовної давності порушив норми матеріального права і процесуального права. Відповідач зазначає, що договір про надання кредиту оформлено 31 травня 2011 року, строк дії кредиту складав 1 рік і станом на даний час вона більше п'яти років нічого не сплачувала, тому вважає, що на даний час строк позовної давності за вимогами позивача минув, а посилання позивача на часткову сплату нею боргу не відповідає дійсності, оскільки вона не сплачувала боргу останніх 5 років, тому вважає, що у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності у задоволенні позову слід відмовити. Окрім того звертає увагу на те, що строк дії любої банківської картки складає 2 роки, тоді, як з моменту видачі їй картки минуло більше двох років, а отже вважає, що строк позовної давності минув ще задовго до звернення до суду.

Відповідач вважає, що позивач не надав суду доказів чинності або ж строку дії договору, який, як він вважає було укладено на весь період нарахування відсотків, тому вважає, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами. Окрім того, звертає увагу на те, що сума відсотків майже в десять разів більша ніж сума заборгованості по тілу кредиту, що призводе не до відшкодування шкоди реально завданої банку, а до отримання банком надприбутків за рахунок відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача - Бродько А.І. зазначає, що позовні вимоги банку до ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються правовою позицією встановленою постановою ВСУ від 09.08.2017 у справі №6-2322цс16 та постановою ВС від 01.03.2018 у справі №519/8058/15-ц. Представник позивача вказує, що з виписки з Приват24 видно, що 02.01.2012 банк встановлює кредитний ліміт 1200 грн. і відповідач користується кредитними коштами, строк дії картки встановлено по липень 2015 року, позов до суду подано у серпні 2017 року, тобто в межах три річного строку позовної давності. Вказує на те, що станом на липень 2015 року борг по кредиту становить 1061,45 грн., відсотки з 08.14 по 07/15 (в межах 3-х років до дати дії картки) становить1318,52 грн. Ставка34,8%. Відсотки по договору 30% складають 0,86 частину від 34,8% (30/34,8), тобто борг по відсоткам за ставкою 30% становить1318,52х0,86 =1133,93 грн.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, виходячи з наступних підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 31 травня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6, 8).

Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала і станом на 31 липня 2017 року має заборгованість за кредитом в сумі 11795,34 гривень, яка за розрахунком банку складається з наступного: заборгованість за кредитом, - 1110,10 гривень, по процентам за користування кредитом, - 9647,37 гривень, а також заборгованість по штрафам, - 500,00 гривень (фіксована частина), 537,87 гривень (процентна складова).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 08 грудня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 31 травня 2011 року, яка станом на 31 липня 2017 року становила 11795,34 гривень (а.с.60-61).

На підставі заяви відповідача ОСОБА_1, ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 26 лютого 2018 року зазначене заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.64-66, 81).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції, керувався обов'язком відповідача повернути отримані кошти із нарахованими відсотками за його користування та штрафними санкціями, дійшов висновку про доведеність заявлених вимог та розмір кредитної заборгованості.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини щодо неналежного виконання умов укладеного кредитного договору.

У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст.625 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи банк, в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду, копію договору-приєднання (заяву відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак вона взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, вчасно не вносила щомісячні платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Між тим, колегія суддів не може погодитися із розрахунком заборгованості за кредитним договором, наведеним позивачем АТ КБ «ПриватБанк», оскільки в ньому не враховано, що умовами укладеного кредитного договору передбачено нарахування відсотків за його користування в розмірі 30,00% на рік лише в межах дії договору.

Як видно з інформації наданої позивачем в якості додатку до відзиву на апеляційну скаргу, строк дії кредитної картки №887949, виданої відповідачу встановлено 07/15, тобто картка діяла по 31 липня 2015 року, а отже з 01 серпня 2015 року дія договору припинена, а умови укладеного договору не містять відомостей про відсоткову ставку за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Ураховуючи наведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 264 ЦПК України передбачає, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за увесь період користування кредитними коштами до 31 липня 2017 року, проте, колегія суддів вважає, що відсотки мають бути нараховані не по ставці передбаченої умовами укладеного договору 30% річних, а згідно положення ст.625 ЦК України, оскільки інше не передбачено умовами укладеного договору.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що станом на 31 липня 2015 року заборгованість за кредитом становила 1061,45 грн. (а.с.5).

Колегія суддів приходить до висновку, що за період 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2017р. в межах заявлених позовних вимог позивач має право на стягнення з відповідача відсотків у зв'язку із порушенням виконання грошового зобов'язання в порядку ст.625 ЦК України, а саме 3% річних від суми заборгованості, що становить 63,68 грн., виходячи з розрахунку 1061,45 грн. - заборгованість за кредитним договором на час звернення до суду із позовом, 1061,45 грн.:100% х 3% х2 роки, що дорівнює зазначеній сумі.

Слід зазначити, що колегія суддів погоджується із доводами позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу щодо розміру тіла кредиту - 1061,45 грн., а не 1110,10 грн., як зазначено у позові та стягнуто судом, оскільки з розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 липня 2015 року розмір заборгованості по кредиту становить саме 1061,45 грн. (а.с.5).

Згідно умов договору за користування кредитом нараховується 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору, тобто розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг, а відповідно до п.1.1.2.3, до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Як встановлено судом апеляційної інстанції строк дії картки відповідача ОСОБА_1 закінчився 31 липня 2015 року, а отже нарахування процентів за користування кредитом в розмірі визначеному у договорі можливе за три роки, тобто з 31 липня 2012 року по 31 липня 2015 року.

З наявного у справі розрахунку заборгованості видно, що в період з 31 липня 2012 року процентна ставка прострочення заборгованості становила 30%, з 09.09.2014 по 31.03.2015 - 34,80%, а з 01.04.2015 по 31.07.2015 - 43,20% (а.с.4-5).

З відзиву на апеляційну скаргу відповідача, позивач навів розрахунки заборгованості за відсотками, виходячи з процентної ставки 34,8%., визначивши її розмір в сумі 1133,93 грн.

Між тим, колегія суддів не може погодидись з таким розрахунком і вважає, що відсотки за користування кредитом за три роки до дня закінчення дії картки слід рахувати, виходячи з 30% відсоткової ставки, сума боргу за процентами в такому випадку буде становить 955,30 грн., виходячи з розрахунку, 1061,45 грн. тіло кредиту х 30/100 х 3 роки, що дорівнює зазначеній сумі, отже повна сума боргу за відсотками має становити -1018,98 грн., виходячи з розрахунку 955,30 грн. - проценти за три роки + 63,68 проценти за два роки з дня закінчення строку дії картки та подання позову до суду.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 гривень і 5% від суми позову, тому, оскільки ціна позову змінюється з наведених вище підстав, то підлягає зміні і процентна ставка штрафу, виходячи з наступного розрахунку: 1061,45 - тіло кредиту + 1018,98 грн. - проценти за користування кредитом, що дорівнює 2080,43 грн., з яких 5% буде становить 104,02 грн.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із неповним урахуванням обставин справи, тому рішення підлягає зміні в частині зменшення розміру суми стягнутої заборгованості з 11795,34 грн. до 3281,9 грн., з яких 1061,45 - заборгованість за тілом кредиту, 2080,43 - заборгованість за процентами, фіксована частина штрафу 500 грн. та 104,02 грн. (процентна складова), відповідно зменшенню підлягає стягнутий розмір судового збору з 1600 грн. до 445,18 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Доводи відповідача про порушення строків позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як встановлено судом апеляційної інстанції строк дії картки відповідача закінчився 31 липня 2015 року, а позов до суду позивачем подано у вересні 2017 року, тобто в межах, визначених ст.257 ЦК України.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року змінити в частині визначеного судом першої інстанції розміру загальної заборгованості по кредитному договору б/н від 31 травня 2011 року станом на 31 липня 2017 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та зменшити її з 11795,34 грн. до 3281,9 грн., яка складається із 1061,45 - заборгованість за тілом кредиту, 2080,43 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 104,02 грн. штраф (процентна складова) та зменшити в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 1600 грн. до 445,18 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 17 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: