ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 640/17764/17

Провадження № 22-ц/818/4611/19

03 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, Восьма Харківська державна нотаріальна контора, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Надолі Євгена Валерійовича на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року (суддя Попрас В.О.) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, Восьма Харківська державна нотаріальна контора, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , посвідчений 29.09.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., номер запису про право власності: 22602393, посилаючись на те, що вказаний договір укладено ОСОБА_3 , яка на момент укладання договору хворіла на тяжку хворобу, фактично перебуваючи у прекоматозному стані, не могла усвідомлювати значення своїх дій, тому в силу ч.1 ст.225 ЦК України просив визнати договір недійсним.

24.09.2018 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну підстави позову, в якій в обґрунтування позову зазначив, що 29.09.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надали приватному нотаріусу Малаховій Г.І. заяву про те, що ОСОБА_3 вдова, у шлюбі не перебуває та 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , належить їй на праві особистої приватної власності. Позивач вважає, що померла ОСОБА_3 помилялася щодо правового статусу відчужуваного на користь ОСОБА_2 нерухомого майна. Розпорядившись майном у повному обсязі, ОСОБА_3 порушила спадкові права сина - позивача ОСОБА_1 , який за законом має право на отримання спадку після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Надоля Є.В. позов підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Чайковська А.В. проти задоволення позову заперечували.

Треті особи та їх представники в судове засідання не з`явились.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вчинили правочин, помилившись щодо обставин, які мають істотне значення, то такий правочин має бути визнаний судом недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 зазначила, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним спірного договору дарування від 29.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з підстав, визначених ст.229 ЦПК України.

Погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 одружилися ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є сином та дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

21.10.2002 року ОСОБА_3 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 , придбала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи вимоги ст.16 Закону України «Про власність», якою передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, та ст. 22 КпШС, згідно якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

У встановлений законом строк позивач ОСОБА_7 подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47730673 від 16.05.2017 року та після смерті матері ОСОБА_3 (витяг №49545532 від 20.10.2017 року).

29.09.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, згідно якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла.

Згідно ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 , як на підставу заявлених вимог посилався на ч.1 ст.229 ЦК України, вказуючи, що договір дарування було укладено під впливом помилки в частині обсягу подарованого майна, оскільки подароване майно було придбане його батьками у шлюбі. ОСОБА_3 не мала права відчужувати спірний будинок, позбавляючи позивача права на частку у спадщині.

Згідно ч.1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2 статті 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частиною 1 ст.22 КпШС, яка діяла на час придбання спірного будинку, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За ст.1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 та 2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

Беручи до уваги викладені обставини та враховуючи те, що позивач успадкував майнові права на частину будиноку, що належала ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності та була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 під впливом помилки щодо обсягу подарованого майна, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Згідно п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374,376,381-384,390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Надолі Євгена Валерійовича задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 05 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, Восьма Харківська державна нотаріальна контора, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати договір дарування Ѕ частини житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною 29 вересня 2017 року , зареєстрований в реєстрі за №2497 недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 640 грн. та за подання апеляційної скарги 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко