Справа № 349/389/19
Провадження № 22-ц/4808/1501/19
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

з участю секретаря Бойчука Л.М,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкодиза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2019 року під головуванням судді Лошак О.О. в м. Рогатин,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Рогатинського районного суду від 06 червня 2001 року між сторонами поділено спільне майно подружжя.Визнано кожного з сторін власником ? частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Свою частину будинку відповідач подарувала синам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та залишилась проживати та вести господарство на подарованій частині.

За позивачем визнано право власності на земельну ділянку площею 0,117 га, за синами визнано право власності на земельні ділянки площею 0,053 га. На сьогодні реальний поділ земельних ділянок не проведено.

На частині подвір`я, якою користується позивач, розміщений гараж, в якому знаходилися матеріальні цінності позивача, а саме, металеві і сталеві диски та труби, запчастини до автомобіля.

ОСОБА_2 - колишня дружина позивача, яка проживає з ним в одному будинку на початку липня 2011 року без його згоди зруйнувала гараж в якому знаходилось вказане належне йому майно.

Згодом відповідач 28 березня 2014 року вчинила аналогічне правопорушення - невідомі особи за вказівкою ОСОБА_2 вивезли належні позивачу автозапчастини до автомашини М-20, які знаходилися в його гаражі.

У зв`язку з цим, за заявою ОСОБА_1 було проведено досудове розслідування під час якого встановлено факт завдання ОСОБА_1 шкоди в розмірі 5 946,00 грн., з них: 3 946,00 грн. - вартість запчастин до автомобіля ГАЗ-21; 2000,00 грн. - вартість сталевих труб та дисків.

Зважаючи на те, що матеріальна шкода не є значною, старший слідчий Романків І.М. закрив кримінальне провадження за ч. 2 ст. 11 КК України.

Позивач вважає, що питання щодо відшкодування вказаної майнової шкоди підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, а тому, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заподіяні матеріальні збитки в розмірі 5 946 грн та покласти на відповідача судові витрати у справі.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення є незаконним, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_2 встановлено, що відповідач незаконно відчужила належне позивачу майно та розпорядилась ним шляхом здачі у якості металобрухту, тому вина її у вчиненні самоуправних дій є доведеною.

Висновок суду, що кримінальне провадження закрито з підстав відсутності складу злочину в діяннях ОСОБА_2 не відповідає дійсності, оскільки провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

Суд ухвалив рішення на підставі показань свідків, які є зацікавленими та були причетними до вивезення майна та прийняття його на металобрухт.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що кримінальне провадження № 0000167, внесене 28 травня 2014 року до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу злочину.

Накладними № 629 від 26 листопада 2003 року на трубу бурову, № 403 від 06 червня 1983 року на сталь, № 590 від 10 жовтня 1989 року на сталь підтверджується, що ОСОБА_1 придбав вищезазначене майно.

З накладної № 457 підприємця ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 09 квітня 2015 року придбав вісім одиниць запчастин до автомобіля ГАЗ-21.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За нормами Цивільного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

У п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» дано роз`яснення, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій, чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що постанова про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2016 року не звільняє ОСОБА_1 від доказування обставин завдання йому майнової шкоди.

У постанові про закриття кримінального провадження від 30.04.2016 старший слідчий СВ Рогатинського ВП Тисменицького відділу поліції ГУНП України - Романків І.М. прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_1 транспортного засобу ГАЗ-21 та запасних частин до автомобіля на підставі письмових доказів та допиту свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам, зокрема показанням свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , висновку експертного дослідження від 30 квітня 2015 року № 09/18-1 про вартість цих запчастин, накладній 457 від 09 квітня 2015 року про придбання позивачем у підприємця ОСОБА_5 запчастин та іншим доказам, що містяться у матеріалах справи і прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність у діях відповідача ОСОБА_2 протиправних дій, спрямованих на відчуження належного позивачу майна та заподіянні йому заявленої матеріальної шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду і вважає його правильним.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції і містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки та спростовані судом. Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування рішення з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено. Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд п о с т а н о в и в: Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2019 року без змін. Постанова набирає законної сили з дня її підписання і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений і підписаний 04 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко