КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/1651/19 Головуючий у 1 інстанції - Зінкін В.І.
Унікальний №379/122/18 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великоберезянської сільської ради Таращанського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру України в Київській області про визнання права на земельну частку (пай) та виділення земельної частки в натурі,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Великоберезянської сільської ради Таращанського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру України в Київській області і просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) площею 2,5 умовних кадастрових гектарів на землях Великоберезянської сільської ради Таращанського району Київської області, а також просила зобов»язати відповідачів виділити їй указану земельну ділянку (пай) в натурі.

Послалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 2,5 га земельного паю на землях колгоспу «Прогрес», який реорганізовано в КСП «Прогрес» і в липні 1995 року отримав Державний акт на право колективної власності на землю.

Вважала, що на день смерті матері, остання мала право на земельну частку (пай), відповідно до Державного акту на право колективної власності КСП «Прогрес».

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 23 липня 2018 року у позові відмовлено /а.с.183-185/.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що право певної особи на земельну частку пай залежить від того, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акту про право колективної власності на землю. А, оскільки, мати позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_2, і лише після її смерті на підставі державного акту від 20.12.1995 року серії НОМЕР_1 згідно рішення Великоберезянської сільської Ради народних депутатів колективному сільськогосподарському підприємству «Прогрес» було передано у колективну власність 2.709,3 га землі, мати позивачки не отримала право на земельний пай, і, відповідно, позовні вимоги позивачки є безпідставними.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 липня 2018 року та постановити нове рішення про задоволення позову /а.с.199-202/.

Скаржниця послалась на те, що у 1996 році на зборах КСП «Прогрес», де зачитували список громадян, які мають право на земельний пай, була і мати позивачки - ОСОБА_4, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Зазначала, що у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» йдеться, що член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікати на земельну часту (пай). Право власності на земельну частку (пай) виникає не часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

При цьому, як зазначила позивачка, Державний акт на право колективної власності на землю видано колективному сільськогосподарському підприємству «Прогрес» у липні 1995 року, тобто, на час, коли мати позивачки ще була живою, а отже, на думку скаржниці, її мати мала право на отримання земельного паю.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного кодексу України право власності на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, і шляхом визнання права власності.

А згідно ч.2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

В силу ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 1932 року по 1957 рік працювала у колгоспі «Прогрес», що в селі Велика Березянка Таращанського району Київської області, а в 1971 році вийшла на пенсію за віком.

Зазначене підтверджується даними із Трудової книжки колгоспника ОСОБА_4/а.с.39,40/.

Як слідує з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла /а.с.22/.

20.12.1995 року КСП «Прогрес» виданий Державний акт на право колективної власності на землю, площею 2.709,3 га, а оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, тому вона не була включена до списків членів КСП на право отримання земельного паю /а.с.19-20/.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_2 24.04.1997 року отримала на своє ім»я земельний сертифікат на земельну частку (пай) в тому ж КСП «Прогрес», з яким у позивачки пов»язана трудова діяльність.

Позивачка наполягає на тому, що вона, як спадкоємець своєї матері ОСОБА_4, неодноразово зверталась до адміністрації КСП «Прогрес», та Великоберезанської сільської ради Таращанського району з проханням усунути помилку та включити її матір у списки членів колгоспу «Прогрес», які мають право на земельний пай у праві колективної власності на земельну ділянку, яка виділена КСП «Прогрес», однак, як вона вважає, їй безпідставно відмовлено, оскільки в липні 1995 року, коли мати ще була живою, на зборах КСП «Прогрес» зачитувався список громадян, які мали право на земельний пай. У тих списках, як зазначає позивачка, була включена і її мати ОСОБА_4. А, отже, на її думку, відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного закону при розгляді земельних справ», член колективного с/г підприємства включений до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК, у тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом ям якого він є.

Таким чином, за твердженням позивачки ОСОБА_2, оскільки Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Прогрес» видано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення 4 сесії 22 скликання Великоберезянської сільради народних депутатів від липня 1995 року, коли мати позивачки ще була жива, тому, на неї також повинна бути виділена частка земельної ділянки (пай).

Указана аргументація вимог позивачки, не узгоджується з п.2 Указа Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, на який послався суд першої інстанції при відмову у позові, і, згідно якого, право на земельну частку (пай) мають члени колективного с/г підприємства, с/г кооперативу, с/г акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Крім того, зазначене положення відповідає ст.25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію», згідно якої право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним с/г підприємством, с/г кооперативом або с/г акціонерним товариством державного акта на право колективної власності на землю.

Проте, як обґрунтовано вважав суд першої інстанції, невідповідність позовних вимог положенням зазначених нормативних документів, що регулюють спірні правовідносини, полягають у тому, що, Державний акт про право колективної власності на землю КСП «Прогрес» видано не в липні, як стверджує позивачка, а фактично 20.12.1995 року, в додатку до якого, ім»я матері позивачки не було включене до списку членів КСП «Прогрес» , як така що вибула із членів КСП у зв»язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_2.

Доводи позивачки про те, що Державний акт на право колективної власності на землю за КСП «Прогрес» фактично був виданий у липні 1995 року, а не 20.12.1995 року, є фальсифікацією і підробкою документів з боку керівників відповідача Великоберезянської сільської ради Таращанського району Київської області - колегія суддів розглядає, як такі що не підкріплені будь-якими доказами.

Тим самим позивачка, фактично посилається на злочинні дії керівництва Великоберезянської сільської ради, в результаті яких її мати ОСОБА_4 була позбавлена права на отримання земельного паю, а, позивачка, відповідно, позбавлена спадщини на цей земельний пай. Між тим, доказів про звернення до правоохоронних органів з приводу цих дій, та результатів перевірки такого звернення позивачка суду не надала.

Доказів підробки дати видачі первинних списків членів КСП, які мали право на земельний пай, складених Великоберезянською сільською радою Таращанського району Київської області, а також факт існування та зникнення первинних списків членів КСП, які мали права на земельний пай, позивачка суду не надала, а тому суд критично ставиться до цих пояснень і не вважає за можливе покласти ці доводи в основу доказування по справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 січня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді