ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» січня 2019 року

м. Харків

справа № 645/2697/17-ц

провадження № 22ц/818/340/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Харківська міська рада,

третя особа - Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року в складі судді Іващенко С.О.,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житлового фонду підприємства «Теплокомунсервіс» від 19 серпня 2008 року та зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 13,9 кв. м., загальною площею 18,4 кв. м.

Разом з ОСОБА_3 в цій квартирі постійно проживав без реєстрації її син ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після її смерті у Дванадцятій Харківській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 60468861.

Зазначила, що ОСОБА_4 на підставі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, так як факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємця не підтверджено документально.

Вказала, що на випадок своєї смерті 29 березня 2017 року ОСОБА_4 вчинив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В. та усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати ОСОБА_4 на день смерті заповів їй.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

15 червня 2017 року вона склала заяву про прийняття спадщини та у шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначила, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_4, який прийняв спадщину після смерті своєї матері, так як постійно проживав разом із нею до її смерті.

Вказала, що за життя ОСОБА_4 не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері через відсутність у нього документів, що підтверджують факт постійного проживання разом з матір'ю на день її смерті.

Просила встановити факт, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на день своєї смерті мешкала постійно разом зі своїм сином ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартирі АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 13,9 кв. м., загальною площею 18,4 кв. м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, встановлено факт, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті проживала постійно разом зі своїм сином ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартирі АДРЕСА_1; в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення у цій частині, яким визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги в цій частині виклала позовні вимоги. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи містять завірену належним чином копію спадкової справи № 518/2017 від 27 червня 2017 року, заведену після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в якій міститься її заява від 15 червня 2017 року, яка зареєстрована у спадковій справі 27 червня 2017 року, що свідчить про те, що вона протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 прийняла спадщину у встановлений законом строк і строк на прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 не пропустила.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині - скасувати з інших підстав.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надала поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Проте, з таким висновком суду в цій частині погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житлового фонду підприємства «Теплокомунсервіс» від 19 серпня 2008 року, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та записаного у реєстрову книгу за № В-66886 була власником квартири АДРЕСА_1, житловою площею 13,9 кв. м., загальною площею 18,4 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3, на підставі заяви ОСОБА_4, сина померлої від 01 квітня 2017 року, Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 273/2017.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Товстолужської О.В., відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_4 не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини та не був зареєстрований разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто факт спільного проживання не підтверджувався документально.

29 березня 2017 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В., відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе майно, де б воно не було та з чого б воно не склалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник пояснили, що ОСОБА_1 була сусідкою ОСОБА_4 та допомагала йому вести господарство, піклувалася про нього, оскільки він хворів, тому він і вирішив скласти заповіт. Поховання ОСОБА_4 відбувалося за її рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

15 червня 2017 року ОСОБА_1 склала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В. та зареєстрована в реєстрі за № 572.

23 червня 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку на адресу Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори направила заяву про прийняття спадщини від 15 червня 2017 року, яка зареєстрована нотаріальною конторою 27 червня 2017 року та цього ж дня заведено спадкову справу № 518/2017.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 грудня 2017 року, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки при подачі документів по спадковій справі № 517/2017, заведеної після смерті ОСОБА_4 про видачу свідоцтва про право на спадщину, жодного документу про підтвердження прийняття померлим ОСОБА_4 спадщини після смерті його матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, (спадкова справа № 273/2017) не надано, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4

У частині другій статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами частин першої та другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За змістом частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відмовляючи ОСОБА_1 в частині задоволення позовних вимог про визнання за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини понад встановлений законом строк, у зв'язку з чим постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 грудня 2017 року державним нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи 23 червня 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку на адресу Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори направила заяву про прийняття спадщини від 15 червня 2017 року, яка зареєстрована нотаріальною конторою 27 червня 2017 року та цього ж дня заведено спадкову справу № 518/2017, тобто вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в межах строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Зі змісту постанови державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 грудня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки при подачі документів по спадковій справі № 517/2017, заведеної після смерті ОСОБА_4 про видачу свідоцтва про право на спадщину, жодного документу про підтвердження прийняття померлим ОСОБА_4 спадщини після смерті його матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа № 273/2017) не надано, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, а не на підставі того, що ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини понад встановлений законом шестимісячний строк.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Як вбачається з змісту цього рішення в частині, яка учасниками справи не оскаржується, що судом першої інстанції встановлено факт постійного проживання померлої ОСОБА_3 з її сином на день її смерті. Рішення в цій частині є чинним.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, тобто перешкоди, які були підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на теперішній час, відсутні.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтвердили, що ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом своєчасно і що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в цій частині не дослідив і не надав належної оцінки поданим позивачем доказам, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

У зв'язку з чим відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, але з інших підстав, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в межах шестимісячного строку звернулася до суду з заявою про прийняття спадщини за заповітом, тобто її права в цій частині не порушено. Доказів того, що її право невизнано або оспорювано в цій частині матеріали справи не містять.

Оскільки суд здійснює захист тільки порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів особи, а права ОСОБА_1 в цій частині не порушено, в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_1 необхідно відмовити.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2018 року в оскаржуваній частині - скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року.