Провадження №2/359/302/2019
Справа №359/2239/18
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звільнення від сплати аліментів на утримання матері дитини-інваліда та заборгованості по аліментам,-

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року з нього стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_2 як матері дитини-інваліда ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову, тобто з 31 жовтня 2016 року та протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею. ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про перегляд заочного рішення, проте ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2017 року його заяву було залишено без задоволення. В подальшому ОСОБА_1 звертався до апеляційної та касаційної інстанції, проте ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року його апеляційну скаргу було визнано неподаною та повернуто, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 28 серпня 2017 року було відмовлено у прийнятті касаційної скарги. Зважаючи на це, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовом про скасування неправомірно нарахованих та стягуваних з нього аліментів на утримання матері дитини-інваліда. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 наполягав на тому, що дитина-інвалід ОСОБА_4 не потребує цілодобового догляду, оскільки навчається в 3-му класі Бориспільського НВК «Гімназія «Перспектива». По-друге, дитина-інвалід ОСОБА_4 зареєстрована за місцем проживання позивача за адресою: м. Бориспіль, вул. Свободи, 21, а не за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1. По-третє, та обставина, що матір дитини-інваліда позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе та дітей не відповідає дійсності. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 працює в Київській митниці ДФС України та отримує заробітну плату розмір якої за 2016 рік становив 88487 гривень, тобто по 7040 гривень 58 копійок щомісяця. В той час, як ОСОБА_1 за 2017 рік отримав дохід у розмірі 16300 гривень. З 12 лютого 2018 року позивач працює на посаді водія ТОВ «Інтро.Нет» з посадовим окладом у розмірі 4000 гривень. Неспроможність сплачувати аліменти на утримання матері дитини-інваліда підтверджується також кількістю відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1, зокрема про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 32708 гривень 17 копійок, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 8341 гривень 18 копійок, про стягнення додаткових витрат у розмірі 6875 гривень 92 копійки, про стягнення щомісячно аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 2000 гривень. Таким чином, ОСОБА_1 не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 як матері дитини-інваліда. За вказаних обставин ОСОБА_1 просив звільнити його від обовязку сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 2000 гривень щомісячно, а також звільнити його від сплати заборгованості з аліментів у розмірі 30000 гривень за виконавчим листом №359/8413/16-ц, виданим 28 лютого 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 надав відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказав на те, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 вказав на те, що його неспроможність сплачувати аліменти підтверджується кількістю відкритих виконавчих проваджень, в яких він є боржником. Такі твердження позивача є безпідставними, оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла ще з 2011 року. Твердження позивача про неплатоспроможність спростовується тим, що він є меценатом, спонсором гімназії, фотографом, про що було офіційно повідомлено керівництвом НВК Гімназії «Перспектива» під час заходу нагородження учнів-переможців за участь у міській виставці-конкурі «Великодні свята», який відбувався 11 квітня 2018 року. Крім цього, норми СК України передбачають право на утримання того з батьків, з ким проживає дитина-інвалід, а не того з батьків, з ким дитина зареєстрована. За вказаних обставин представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_7 при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні предявленого позову належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_2 як матері дитини-інваліда ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2016 року та протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею (а.с.9-10).

21 грудня 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист №2/359/555/17 на примусове виконання цього рішення (а.с.109-110).

Згідно постанови головного державного виконавця ВПВР ДДВС Мінюсту ОСОБА_8 ВП №55437420 з виконання виконавчого листа №2/359/555/2017, виданого 21 грудня 2017 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, було передано з ВПВР ГТУЮ у Київській області до ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с.82).

В ході даного виконавчого провадження державним виконавцем неодноразово складались довідки-розрахунки заборгованості з аліментів, зокрема за період 31 жовтня 2016 року по 30 січня 2018 року 30000 гривень, за період з 31 жовтня 2016 року по 30 червня 2018 року 40064 гривень 51 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості №55437420/3 від 16 липня 2018 року та довідкою-розрахунком заборгованості №3478 від 05 лютого 2018 року (а.с.80,96,97).

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З доводів позивача та його представника вбачається, що причиною виникнення заборгованості з аліментів є відсутність матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання матері дитини-інваліда.

Так, з довідки Броварської обєднаної державної податкової інспекції Бориспільського відділення №226/Г/10-04 від 14 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року перебував на спрощеній системі оподаткування. Сума його доходу за 2017 рік становить 16300 гривень (а.с.21).

На даний час ОСОБА_1 працює в ТОВ «Інтро.Нет» на посаді водія з посадовим окладом у розмірі 4000 гривень (а.с.22).

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази та даючи їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позивачем не надано будь-якого належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження існування дійсно суттєвих обставин, які стали причиною виникнення заборгованості з аліментів.

Дійсно, судом встановлено, що на примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває шість виконавчих проваджень по яких боржником є ОСОБА_1 Зокрема, ВП №2957489 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліментів у розмірі Ѕ частини; ВП №33874798 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 32708 гривень 17 копійок; ВП №53039152 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 6875 гривень 92 копійки; ВП №53793798 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 8341 гривень 18 копійок; ВП №55437420 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 551 гривень 20 копійок; ВП №55561042 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 як матері дитини-інваліда аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно. Вказана обставина підтверджується постановою директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 04 квітня 2018 року (а.с.60-65).

На переконання суду та обставина, що відносно ОСОБА_1 відкрито шість виконавчих проваджень свідчить лише про його ухилення від виконання судових рішень та не є тією винятковою обставиною, яка свідчить про допустимість звільнення його від сплати заборгованості з аліментів.

Твердження позивача, викладені у позовній заяві, стосовно того, що він зобовязаний сплачувати кошти за вищезазначеними виконавчими провадженнями, крім цього, він може мати іншу сімю, дружину, навіть перебувати у цивільному шлюбі, а також мати батьків похилого віку, яким необхідно надавати матеріальну підтримку, суд оцінює в якості припущень. Оскільки, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження існування вказаних обставин.

Враховуючи зазначене, на переконання суду позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами свої вимоги щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо звільнення від обовязку сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання як матері дитини-інваліда у розмірі 2000 гривень щомісячно, суд виходить з наступного.

За правилами ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У відповідності до ч.1 ст.88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, потребує цілодобового догляду. Зокрема, відповідно до довідки, виданої головою ЛКК комунального медичного закладу Бориспільської районної ради Бориспільської медико-санітарної допомоги внаслідок захворювання ОСОБА_4 потребує постійного контролю, нагляду та супроводу з боку матері ОСОБА_2 (а.с.9-10).

За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на це, та обставина, що ОСОБА_4, 16 квітня 2008 року, потребує постійного контролю, нагляду та супроводу з боку матері ОСОБА_2, додатковому доказуванню не підлягає.

При цьому, суд критично сприймає вказівку позивача на те, що ОСОБА_4, 16 квітня 2008 року, є ученицею 3-го класу Бориспільського НВК «Гімназія «Перспектива», тобто відвідування навчального закладу спростовує необхідність цілодобового догляду зі сторони матері ОСОБА_2

З довідки №129 від 21 лютого 2018 року, наданої директором Бориспільського НВК «Гімназія «Перспектива» встановлено, що ОСОБА_4 є ученицею 3-го класу. Водночас, ОСОБА_4 навчається на індивідуальній формі навчання (а.с.26).

У відповідності до розяснення термінів, згідно Положення про індивідуальну форму навчання в загальноосвітніх навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №8 від 12 січня 2016 року, індивідуальна форма навчання спосіб організації навчальної діяльності, який регулюється певним, наперед визначеним розпорядком, забезпечується педагогічними працівниками за місцем проживання учнів та організовується для забезпечення права громадян на здобуття повної загальної середньої освіти.

Згідно п.6 розділу І та п.6 розділу ІІІ Положення про індивідуальну форму навчання в загальноосвітніх навчальних закладах індивідуальна форма навчання може запроваджуватися для осіб, зокрема для осіб, які за станом здоровя (у тому числі особи з особливими освітніми потребами, з інвалідністю та ті, яким необхідно пройти медичне лікування в закладі охорони здоров'я більше одного місяця) не можуть відвідувати навчальний заклад. Після закінчення строку індивідуальної форми навчання учень може продовжувати заняття у навчальному закладі, учнем якого він є, на загальних підставах.

Тому індивідуальна форма навчання за своєю суттю і передбачає здобуття освіти за місцем проживання дитини. Відвідування малолітньою ОСОБА_4 навчального закладу, зокрема для спілкування з шкільним психологом, не спростовує необхідність для неї індивідуальної форми навчання, зумовленої станом здоровя.

Крім цього, за змістом психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4 (а.с.73) вбачається, що дитина потребує постійного супроводу дорослих (враховуючи специфіку діагнозу дитячий аутизм). ОСОБА_2, матір дитини, цікавиться її успіхами, систематично приводить доньку на заняття, спостерігає за навчальним процесом, добросовісно виконує всі поради і завдання, які дає вчитель. У вихованні дитини бере дієву участь бабуся ОСОБА_10

У відповідності до довідки лікарської консультативної комісії Бориспільської ЦРЛ станом на 15 травня 2018 року внаслідок захворювання ОСОБА_4 потребує постійного контролю, догляду та супроводу з боку матері. Довідка видана для предявлення за місцем роботи (а.с.74).

Таким чином, твердження позивача про відсутність потреби ОСОБА_4 у постійній сторонній допомозі та догляді з боку матері, є у повній мірі необґрунтованими та спростовують зазначеними письмовими доказами.

На переконання позивача під час ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 остання приховала той факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за місцем проживання саме позивача за адресою: м. Бориспіль, вул. Свободи, буд.21.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 17 лютого 2017 року (а.с.25) зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є Київська область, м. Бориспіль, вул. Свободи, буд.21.

Разом з цим, вказана обставина, не має значення у даному випадку щодо вирішення питання про звільнення від обовязку сплачувати аліменти. До того ж, позивачем не спростовується факт того, що фактично дитина-інвалід проживає разом з ОСОБА_2

Додатковим доводом для звільнення від сплати аліментів ОСОБА_1 вказав те, що на даний час єдиним джерелом його доходів є заробітна плата у розмірі 4000 гривень. В той час як ОСОБА_2 протягом 2016 року працювала в Київській митниці ДФС України та отримала заробітну плату у розмірі 84487 гривень, а також соціальну допомогу у розмірі 14242 гривень, що підтверджується відомостями декларації про доходи ОСОБА_2 за 2016 рік (а.с.23-24). Робота на державній службі ОСОБА_2 виключає можливість цілодобового догляду за дитиною.

У звязку з цим, суд вважає за необхідне звернути увагу на положення абз.2 ч.1 ст.88 СК України, право того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Тому, дані доводи позивача щодо матеріального становища відповідача не приймаються до уваги.

Водночас, представником відповідача на спростування доводів позивача щодо його неплатоспроможності надано роздруківку з Інтернет-видання «Вісті.Інформація.Реклама» з веб-адреси: http://i-visti.com, а також відеозапис телепередачі «Територія позитиву» (а.с.77,78).

З досліджених у судовому засіданні даних доказів встановлено, що керівництво Бориспільського НВК «Гімназія «Перспектива» висловлює шану та подяку за матеріальну підтримку та допомогу спонсорів, меценатів, зокрема ОСОБА_1, приватному підприємцю.

Враховуючи, що зміст поняття меценацтво та спонсорство полягає у наданні матеріальної, фінансової підтримки кому-небудь. Тому суд вважає, що ОСОБА_1 намагається ввести суд в оману стверджуючи про своє скрутне матеріальне становище.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, також про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про звільнення ОСОБА_1 від обвязку сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 як матері дитини-інваліда.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанцій від 22 лютого 2018 року та 19 березня 2018 року (а.с.6,7) вбачається, що при предявленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1409 гривень 60 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні предявленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування ОСОБА_1 судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.88, ч.2 ст.197 СК України, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.4 ст.82, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.4 ст.273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звільнення від сплати аліментів на утримання матері дитини-інваліда та заборгованості по аліментам, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 січня 2019року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський