КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Справа № 22-620 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Кицюк В.С.

Унікальний №760/6667/15-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з відповідача - ОСОБА_1 заборгованість за Договором відновлювальної кредитної лінії №1984 від 16.06.2007 яка станом на 31.03.2015 становить 137 522,89 грн., з яких: заборгованість по відсоткам - 85 118,50 грн., пеня - 52 404,39 грн., та вирішити питання стягнення понесених судових витрат.

В обґрунтування позову посилалось на те, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ "Державний ощадний банк України") та відповідачем ОСОБА_1 16.06.2007 було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №1984, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 400 000,00 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 10 років.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав на відміну від відповідача.

В рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2013 року була зафіксована заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28 лютого 2013 року та становила 271 831,48 грн., а відповідно реалізація предмета іпотеки була здійснена 25 березня 2015 року. Позивач має право на стягнення заборгованості по відсоткам та пені, які передбачені умовами укладеного сторонами договору.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 06 липня 2017 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що оскільки після реалізації його квартири він разом з родиною ніде не зареєстрований, Солом'янський районний суд є неналежним судом для розгляду даної справи.

Підставою звернення позивача з позовом до суду є фактичне виконання зобов'язань за кредитним договором 25 березня 2015 року після проведеної реалізації квартири з прилюдних торгів.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року прилюдні торги з реалізації належної йому на праві власності частини квартири були визнані не дійсними. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року було залишено без змін.

Фактичне невиконання рішення суду не відбулося саме з вини державного виконавця, торгуючої організації та банку.

Апелянт наполягав, що суд повинен був зупинити провадження у справі до вирішення іншої справи, а саме щодо визнання прилюдних торгів недійсними, оскільки враховуючу позицію Верховного Суду України викладену в постанові №6-222цс15 від 07 жовтня 2015 року, він як боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутніх сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 16.06.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ "Державний ощадний банк України"), правонаступником якого є АТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №1984, згідно якого Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 10 років.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.06.2007 р. між ВАТ "Державний ощадний банк України", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №2847.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом ст.526, ч.1 ст.530, ст.610 та ч.1 ст.612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до пп. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3, 4.3.5 п.4.3 кредитного договору від 16.06.2007 р. позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по договору сплатити штрафні санкції. У разі порушення умов договору та/або іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій, також відповідач зобов'язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з цього договору.

Згідно пп. 1.9.1. п.1.9 кредитного договору від 16.06.2007 р. проценти нараховуються банком на рахунок відкритий в банку для нарахування та обліку нарахованих доходів за кредитом, щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит.

Пунктом 4.2.2 п. 4.2. кредитного договору від 16.06.2007 р. передбачено, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

17 січня 2012 року, 30 березня 2012 року та 28 квітня 2012 року банком на адресу відповідача було направлено листи-застереження про необхідність погашення існуючої заборгованості. (Том 1 а.с.56-58)

03 серпня 2012 року банком було направлено відповідачу лист-вимогу про повне погашення кредиту та існуючої заборгованості. (Том 1 а.с.59)

Відповідач свої зобовʼязання за кредитним договором з повернення тіла кредиту та відсотків не виконав, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Соломʼянського районного суду м. Києва від 12.06.2013 р. позов АТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення зі зняттям з реєстраційного обліку було задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.08.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. та зареєстрованого в реєстрі за №3307, зареєстрованого 10.09.2001 р. в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №д.356-68 за реєстровим №5260 передану в іпотеку відповідно до іпотечного договору №2847 від 16.06.2007 р. Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення №10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії №1984 від 16.06.2007 р. в розмірі 269 885,17 грн., з яких заборгованість по кредиту - 254 157,97 грн., за відсотками - 10 904,26 грн., пеня в сумі 4 822,94 грн.; визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субʼєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій при виконанні рішення суду; стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення №10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» судовий збір в сумі 2 698,85 грн. В решті позову відмовлено (Том 1 а.с.66-68)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28.11.2013 р. апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення №10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» задоволено частково, рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 12.06.2013 р. скасовано в частині визначення розміру пені та постановлено в цій частині нове рішення, за яким: визначено розмір пені в сумі 6 769,25 грн. та визначено загальний розмір заборгованості у розмірі 271 831,48 грн. ; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення №10026/01 філії Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 107,15 грн. з кожного (Том 1 а.с.69-70)

24 січня 2014 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи №2-353/13.

07 лютого 2014 року та 08 лютого 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві Мельниченком В.С. було відкрито виконавче провадження ВП №41912140 та ВП №41917932. (Том 1 а.с.71-72)

10 грудня 2014 року Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна, про що було складено відповідний протокол проведення електронних торгів №19981 та №19985, а також 24 грудня 2014 року державним виконавцем складено акти про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. (Том 1 а.с.73-74)

Залишок грошових коштів від реалізації арештованого нерухомого майна в розмірі 156 670,34 грн. було перераховано на рахунок ОСОБА_1 відповідно до розпорядження №41917932/19 від 27 березня 2015 року. (Том 1 а.с.75)

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком не заявлялися.

У порушення вимог статей 212-215 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), суд першої інстанції зазначених вимог закону та обставин справи не врахував, не звернув увагу на те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів та звернувся спочатку у серпні 2013 року з вимогою до боржника, а потім до суду з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов'язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право АТ «Ощадбанк» нараховувати проценти за кредитним договором, а тому дійшов неправильного висновку про задоволення позовну.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 січня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль