Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1208/18 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 20 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Житомирський апеляційний суду в складі:

Головуючого- судді Миніч Т.І.,

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.,

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2018 року, постановлену під головуванням судді Янчук В.В. у м.Коростишеві

у цивільній справі №280/1208/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі - продажу будинку,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі - продажу будинку.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2018 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а справу направити за встановленою підсудністю до Богунського районного суду м.Житомира. Апелянт вважає, що ухвала судом першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права. Вказує зокрема на те, що судом першої інстанції було порушено правила підсудності, які встановлені нормами цивільного процесуального законодавства.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відкриваючи провадження по справі районний суд виходив з того, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.175-177 ЦПК України, віднесена до предметної, суб'єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, в ст.30 ЦПК України визначено категорії справ, за якими застосовується виключна підсудність.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Крім того, відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зокрема п.42, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114ЦПК (в попередній редакції, чинна - ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннямистатті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, розширеному тлумаченню не підлягає. Правила виключної підсудності діють також у випадку пред'явлення кількох позовних вимог, пов'язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що предметом оспорюваного правочину є нерухоме майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Таким чином, оскільки даний спір стосується нерухомого майна, яке розташоване на території Коростишівського району Житомирської області, то для нього визначено виключну підсудність, а відтак дана справа має розглядатись Коростишівським районним судом Житомирської області.

Беручи до уваги, що у суді виник спір з приводу нерухомого майна, діють положення закону про виключну підсудність, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування положень закону про підсудність справи за місцезнаходженням відповідача.

Отже, суд першої інстанції правомірно відкрив провадження в даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір повинен розглядатися за правилами статті 27 ЦПК України, не заслуговують на увагу, так, як предметом спору є саме договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке знаходиться на території Коростишівського району та даний спір підсудний Коростишівському районному суду Житомирської області.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм ЦПК України при вирішенні питання про відкриття провадження у справі є безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права,

Оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції- без змін.

Керуючись ст. 268,367,368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 16 січня 2019 року.