ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/162/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/133/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шарапової О.Л.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.

секретар: Кривопиша Я.О.

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

третя особа: Смолинська сільська рада

Особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2.

Оскаржується рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2016 року, проголошене о 14 год. 22 хв. в м. Чернігів, суддя Кухта В.О. та ухвала Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2016 року, проголошена о 08 год. 37 хв. в м. Чернігів, суддя Кухта В.О.

В С Т А Н О В И В:

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зобов»язавши відповідачку вирівняти лінію межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою, якою користується відповідачка, шляхом переміщення межі в бік земельної ділянки ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_3 за власний кошт знести самовільно збудований навіс, який знаходиться на межі її земельної ділянки та земельної ділянки відповідачки; зобов'язати ОСОБА_3 знести 14 дерев та 2 кущів, розташованих на земельній ділянці відповідачки за адресою: АДРЕСА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що їй на праві власності належать дві земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачка користується земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2. Під час переобладнання тимчасової будівлі ОСОБА_3 самовільно зайняла частину її, позивачки, земельної ділянки, на межу їх земельних ділянок відповідачкою самовільно збудований навіс, який чинить першкоди у користуванні власною земельною ділянкою. На земельній ділянці відповідачки ростуть 14 дерев на відстані ближче 5 м від межі її земельної ділянки та 2 кущі на відстані менше 1,5 м, чим порушуються державні будівельні норми; коріння та гілки дерев перешкоджають зорювати її земельну ділянку біля межі.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 28 березня 2016 року позовні вимоги в частині зобов'язання вирівняти лінію межі між земельним ділянками шляхом переміщення межі в бік земельної ділянки ОСОБА_3, зобов'язання за власний кошт знести самовільно збудований навіс, зобов'язання знести 8 дерев на ділянці відповідача залишені без розгляду.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов»язання знести 6 дерев та 2 кущів відмовлено.

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про стягнення з ОСОБА_3 на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що суд не вирішив питання про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2016 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2016 року ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що вона не зобов»язана відрізати корені та гілки дерев, що належать відповідачеві, які проникли на її земельну ділянку. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що приписи ДБН Б.2.4-1-94 мають враховуватися при визначенні відстані від насаджень до будівель та меж й у приватних садибах. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що вона не згодна на розміщення біля межі суміжних земельних ділянок дерев та кущів, про які зазначається в позовній заяві.

В апеляційній скарзі на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2016 року ОСОБА_2 просить оскаржувану ухвалу скасувати, заяву про стягнення судових витрат задовольнити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що ухвала суду є незаконною. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що вона подала заяву про залишення без розгляду частини її позовних вимог у зв»язку з їх задоволенням відповідачкою після подання позову, тобто є підстави для відшкодування витрат на правову допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданим 11 червня 2008 року Смолинською сільською радою. ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0.1053 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою : с. Козероги, Чернігівського району і області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданим 11 червня 2008 року Смолинською сільською радою.

Суміжним землекористувачем є відповідачка, що не оспорювалось в ході розгляду справи та підтверджується листом Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області № 04/Пн-294 від 03 грудня 2015 року.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 25 березня 2016 року, складеним комісією Смолинської сільської ради, була обстежена межа земельних ділянок сторін по справі та встановлено, що на земельній ділянці відповідачки росте 2 кущі на відстані 0,3 м і 0,6 м від межі земельної ділянки ОСОБА_2 та 6 дерев на відстані від 0, 55 м до 0,66 м від межі земельної ділянки позивачки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка наділена правом відрізати корені й гілки дерев та кущів, які проникають з земельної ділянки відповідачки на належну її земельну ділянку, якщо таке проникнення створює перепони у користуванні земельною ділянкою; до спірних правовідносин не можуть бути застосовані приписи ДБН Б.2.4-1-94, оскільки ці норми регулюють питання зелених насаджень на території сільських рад і населених пунктів; законодавство не забороняє знаходження дерев і кущів на межі земельної ділянки.

Постановляючи ухвалу про відмову в постановленні додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 не має права на відшкодування понесених по справі витрат на правову допомогу, оскільки залишення позовних вимог без розгляду не є тотожним з не підтриманням таких вимог внаслідок їх задоволення.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

За змістом ст..ст. 152 Земельного кодексу України та ст.. 391 ЦК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до таблиці 4.1 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень» відстань до осі стовбура дерева від меж сусідніх ділянок повинна становити 5 метрів, а чагарника - 1,5 метра (пункт 4.13).

Як вбачається з акту обстеження земельної ділянки від 25 березня 2016 року, на земельній ділянці відповідачки розміщені 6 дерев на відстані від 0. 55 м до 0.66 м від межі земельної ділянки позивачки та 2 кущі на відстані від 0.3 до 0.6 м від межі земельної ділянки позивачки, тобто зазначені зелені насадження розміщені на земельній ділянці відповідачки з порушенням вимог ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень».

В ході розгляду справи сторони визнавали, що коріння та гілки дерев і кущів, які вимагає знести позивачка, проникли з земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3, на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 ( а.с. 42, 99).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що розміщені на земельній ділянці відповідачки 6 дерев та 2 кущі створюють перешкоди позивачці у користуванні належною земельною ділянкою, а тому відповідачку слід зобов»язати ліквідувати 6 дерев та 2 кущі, які розміщені на її земельній ділянці з порушенням ДБН Б.2.4-1-94.

Посилання представника відповідачки на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що гілки та коріння дерев і кущів проникають на земельну ділянку позивачки, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини визнавалися в ході розгляду справи ( а.с. 42, 99). Крім того, відповідачкою не оскаржувалися рішення Чернігівського районного суду від 28 березня 2016 року та ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

За змістом ст. 220 ЦПК України ( ред.. 2004 рік) у разі безпідставності заяви позивачки про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції мав постановити додаткове рішення про відмову у відшкодуванні судових витрат, а не ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішив питання про відшкодування витрат на правову допомогу з порушенням норм процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення заяви про відшкодування витрат на правову допомогу у належний спосіб.

Смолинська сільська рада була повідомлена про час і місце судового засідання 14 грудня 2018 року; матеріали справи не містять доказів щодо перетворення юридичної особи; на думку представників сторін рішення по справі не вплине на права та інтереси третьої особи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ч.1 ст. 376, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2016 року - задовольнити.

Рішення Чернігівської районного суду Чернігівської області від 28 березня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою за адресою : АДРЕСА_1, шляхом знесення шести дерев та двох кущів, які розташовані на земельній ділянці за адресою : АДРЕСА_2, з порушенням ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень», відстань від осі яких до межі земельної ділянки ОСОБА_2 складає від 0.3 до 0.66 метра.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на увалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2016 року - задовольнити частково.

Увалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2016 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: