КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року

справа 363/2296/17

провадження № 22-ц/824/3268/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Білич І.М.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року під головуванням судді Баличевої М.Б.

у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.06.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 03.12.2009 року № 2440 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_4 площею 0,4999 га, ОСОБА_5 площею 0,5918 га, ОСОБА_6 площею 0,4999 га, ОСОБА_7 площею 0,9999 га, ОСОБА_8 площею 1,9999 га, ОСОБА_9 площею 1,0000 га, ОСОБА_10 площею 0,9999 га, ОСОБА_11 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області та передано їх у власність.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки.

Однак, спірні земельні ділянки загальною площею 8,5913 га на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області відносились до земель резервного фонду та передані у приватну власність ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 , які не є членами сільськогосподарського підприємства, не зайняті у соціальній сфері с. Новосілки та не проживають на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Крім того, під час розгляду судами вищезазначеного позову прокуратури області, ОСОБА_11 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_9 здійснено відчуження земельних ділянок на користь третіх осіб.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка раніше належала ОСОБА_13 , на даний час зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 06.12.2014 року, який являється на даний час власником вказаної земельної ділянки.

Також, на підставі договорів купівлі продажу від 06.12.2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , який у свою чергу об`єднав вказані земельні ділянки, внаслідок чого утворилася земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_4 .

ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу від 23.12.2014 року відчужила належну їй земельну ділянку площею 0,4999 га з кадастровим номером НОМЕР_5 на користь ОСОБА_2 , яка у свою чергу на підставі заяви від 04.11.2016 року поділила її на дві земельні ділянки: площею 0,25 га з кадастровим номером НОМЕР_6 та площею 0,2499 га з кадастровим номером НОМЕР_7 .

Враховуючи те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.06.2014 року встановлено, що Вишгородська районна державна адміністрація під час прийняття розпорядження від 03.12.2009 року № 2440 діяла не у спосіб, передбачений законом, на підставі якого спірні земельні ділянки вибули з державної власності, то вказані земельні ділянки підлягають поверненню у власність територіальної громади с. Новосілки Вишгородського району Київської області.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Вишгородського районного суду від 23.06.14 р., у справі № 363/431/14-ц визнано незаконним та скасовано розпорядження Вишгородської районної адміністрації Київської області, на підставі якого спірні земельні ділянки вибули з державної до приватної власності перших набувачів, визнано недійсними видані їм державні акти на право власності на земельні ділянки. Однак, не маючи належного обсягу повноважень власників земельних ділянок на підставі договорів купівлі-продажу, відчужили земельні ділянки на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 Спірні земельні ділянки відносились до земель резервного фонду та передані у приватну власність особам, які не були членами колишнього сільськогосподарського підприємства, не зайняті у соціальній сфері с. Новосілки та не проживають на території Новосілковської сільської ради.

Зазначає, що ним правильно обраний спосіб захисту порушеного права держави - витребування майна з чужого незаконного володіння останнього власника оспорюваних земельних ділянок в порядку ст. ст. 387, 388 ЦК України і такий спосіб захисту відповідає п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.14 р. № 5.

У відзиві представник відповідачів ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на те, що на момент укладення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок рішення Вишгородського районного суду у справі № 363/431/14-ц від 23.06.14 р. було скасовано Апеляційним судом Київської області від 21.08.2014 р., відповідачі є добросовісними набувачами земельних ділянок.

Територіальна громада с. Новосілки не була власником чи розпорядником спірних земельних ділянок, а тому не має право витребовувати ці ділянки. Земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_1 ; НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , які належать ОСОБА_2 , не були предметом спору у справі № 363/431/14-ц.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі набули права власності на земельні ділянки у встановлений законом спосіб на підставі оплатних договорів купівлі продажу. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 набули права власності на спірні земельні ділянки у 2014 році у законний спосіб, а саме уклавши нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу із особою, якій було передано земельну ділянку у власність.

Договори купівлі-продажу земельних ділянок ніким не оспорювалися та не надано доказів, щодо визнання вказаних договорів недійсними або нікчемними.

Відповідачами було набуто право власності на спірні земельні ділянки за цивільно-правовою угодою, яка була посвідчена не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, який установлений законом - договорами купівлі продажу, а тому останні є добросовісними набувачами права власності на вказані земельні ділянки. Згідно із статтею 1 Першого протоколу конвенції про захист прав основоположних свобод фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рiшенням Вишгородського районного суду Київської області вiд 23.16.2014 року у справi № 363/431/14-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 24.12.2014 року, частково задоволено позов заступника прокурора Київської областi в iнтересах держави в особi Новосiлкiвської сільської ради до Вишгородської районної державної адмiнiстрацiї, Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про скасування розпорядження та рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі продажу земельної ділянки.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 03.12.2009 року № 2440 про затвердження проекту землеустрою земельних ділянок загальною площею 8,5913 га для ведення особистого селянського господарства на території Новосілковської сільської ради Вишгородського району Київської області та передачі їх у власність.

Визнано недійсним державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_8 від 28.04.2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_12 на земельну ділянку площею 0,4999 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_9 ; серії НОМЕР_10 від 28.04.2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,5918 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_11 ; серії НОМЕР_12 від 28.04.2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_6 , на земельну ділянку площею 0,4999 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_5 ; серії НОМЕР_13 від 28.04.2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,9999 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2 ; серії НОМЕР_14 від 28.04.2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_15 ; серії НОМЕР_16 від 28.04.2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 1,001 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_3 ; серії НОМЕР_17 від 28.04.2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_10 на земельну ділянку площею 0,9999 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_18 ; серії НОМЕР_19 від 28.04.2010 року виданий на ім`я ОСОБА_11 на земельну ділянку площею 2,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 від 28.08.2013 року № 798, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Сорока В.О.

Скасовано рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_16 за № 5352477 від 28.08.2013 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Спірні земельні ділянки розташовані в межах населеного пункту с. Новосілки Вишгородського району Київської області, відносились на момент незаконного розпорядження ними до земель резервного фонду сільськогосподарського призначення та передані до приватної власності особам, які не були членами колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, не зайняті у соціальній сфері с. Новосілки та не проживали на території Новосілківської ради Вищгородського району. Відповідно до положень ч.11 с.25 Земельного Кодексу України та п.7 Указу Презедента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.925 передбачено, що створюваний під час приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій резервний фонд призначається для подальшого перерозподілу та використання виключну за цільовим призначенням, а саме для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України , які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд повинен був встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України , зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , достовірно знаючи про прийняття рішення Вишгородським районним судом Київської області від 23.06.14 у справі № 363/431/14-ц, не маючи належного обсягу повноважень власників таких земель, на підставі договорів купівлі-продажу з метою уникнення від виконання рішення суду щодо повернення земельних ділянок державі, відчужено їх на користь ОСОБА_1 (договори купівлі-продажу від 06.12.14), ОСОБА_3 (договір купівлі- продажу від 06.12.14), ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу від 23.12.14)

За таких обставин, в силу вимог ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування той факт, що у визначений законом спосіб право власності держави на спірні земельні ділянки не припинялось, а речове право перших набувачів набуте без достатніх правових підстав.

Однак, вирішуючи спір у справі № 363/2296/17, суд першої інстанції констатував невірне обрання прокурором способу захисту порушених інтересів держави, обґрунтувавши відмову у задоволенні позову виключно тим, що всі угоди, на підставі яких ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 набули право власності на спірні земельні ділянки, є чинними та у судовому порядку не оскаржувалися.

При цьому, судом не враховано, що обраний прокурором спосіб захисту порушеного права держави - витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, не передбачає необхідності визнання недійсними усієї низки правочинів щодо відчуження спірного майна, учасником яких дійсний власник не був.

Так, Верховний Суд України у постанові від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15, зазначив, що норма ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У постанові від 25.06.14 у справі № 6-67цс14 Верховний Суд України також прийшов до висновків, що якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третім особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, одночасне пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння і про визнання недійсним правочинів із застосуванням реституції (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння), тобто одночасне застосування ст.ст. 216 і 388 Цивільного кодексу України, є помилковим, адже віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними.

За таких обставин, з огляду на положення ст. 388 Цивільного кодексу України, спірне майно може бути витребувано у відповідача навіть без визнання недійсними усієї низки цивільно-правових угод та презюмуючи добросовісність таких набувачів.

Слід зазначити, в силу приписів ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 328, 330, 346, 658 Цивільного кодексу України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Право продажу товару належить лише власникові товару. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Сукупний аналіз указаних норм законодавства свідчить про те, що право продажу майна виникає лише в особи, яка набула це майно на законних підставах.

У постанові Верховного Суду від 21.02.18 у справі № 488/5476/14-ц суд зробив правовий висновок про те, що обґрунтованим і виправданим є втручання держави у право власності добросовісного набувача в разі встановлення факту незаконності надання спірної землі у власність першим набувачам і таке втручання є законним, здійснюється з метою задоволення «суспільного» і «публічного» інтересу і є пропорційним визначеним цілям.

При розгляді справи у суді першої інстанції, прокурором доведено належними і допустимими доказами той факт, що вибуття спірного майна (землі) відбулося поза волею власника на підставі рішення не уповноваженого органу, що свідчить про відсутність волі дійсного власника на її відчуження.

Зважаючи на викладене, позивачемправильно обрано такий спосіб захисту порушеного права як витребування майна з незаконного володіння останнього власника оспорюваних земельних ділянок в порядку ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України і такий спосіб захисту відповідає п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.14 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки лише за допомогою данного правового механізму можливо захистити інтереси держави.

Правильність такої позиції підтверджена і Верховним Судом у постановах від 06.03.18 у справі № 904/9159/16, від 21.03.18 у справах ./«№ 904/9652/16, 904/11074/16, від 22.03.18 у справах №№ 904/12521/16, 904/10338/16, від 29.03.18 у справі № 904/10673/16.

Відповідно до ст.ст. 8, 129 Конституції України, суд при здійсненні правосуддя керується основоположним принципом верховенства права, а норми Конституції є нормами прямої дії. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.04 розтлумачено ст. 8 Конституції України про зизнання і дію принципу верховенства права як панування права в суспільстві, яке вимагає від держави втілення його у законотворчій та правозастосовній діяльності.

В рішеннях Європейського суду з прав людини наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.84 та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» від 28.10.98). Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що іі можна кваліфікувати як «явну помилку» (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (справа «Хамідов проти Росії»).

Піддаючи аналізу пропорційність втручання з дотриманням основоположних принципів ст. 1 Першого протоколу Конвенції у справі Хамер проти Бельгії Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 27.11.07 вперше зазначив, що навколишнє середовище, не будучи безпосередньо зазначеним у Конвенції, тим не менш являє собою цінність, в збереженні якої зацікавлені як суспільство, так і публічна влада і економічні імперативи та навіть деякі основні права, включаючи право власності, не повинні превалювати над екологічними міркуваннями, особливо якщо держава прийняла законодавство з цього питання.

Як зазначалось вище, ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , будучи відповідачами у справі № 363/431/14-ц, достовірно знаючи про прийняття Вишгородським районним судом Київської області рішення від 23.06.2014 року не на їх користь, не маючи належного обсягу повноважень власників таких земель, відчужили їх на користь ОСОБА_1 (договори купівлі- продажу від 06.12.14), ОСОБА_3 (договір купівлі-продажу від 06.12.14), ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу від 23.12.14).

Відповідно до положень ч. 11 ст. 25 Земельного кодексу України та п. 7 Указу Президента У країни «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільського сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.95 передбачено, що створюваний під час приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій резервний фонд призначається для подальшого перерозподілу та використання виключно за цільовим призначенням, а саме для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійого проживання.

Посилаючись на положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, як на підставу для відмови у позові, судом не враховано, що ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Поняття «мирне володіння майном», окрім законності його набуття, передбачає, що воно не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Як встановлено рішенням суду у справі № 363/428/14-ц, спірна земельна ділянка вибула з власності держави з порушенням вимог законодавства, а отже перебування спірного майна у володінні ОСОБА_17 наразі порушує права територіальної громади Новосілківської сільської ради, які підлягають захисту.

Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності (користування) відбулося в зв `язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності (користування) на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали Європейського суду з прав людини у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.94, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.01, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.01, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.01, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.08).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.06.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідно до листа Управління Держземагенства у Вишгородському районі від 09.11.2009 року № 1385, викопіювання з формування меж Новосілківської сільської ради, генеральним планом с.Новосілки та довідки форми 6- зем, спірні земельні ділянки відносяться до земель резервного фонду Новосілківської сільської ради.

Відтак, доводи апелянта про те, що Новосілківська сільська рада не є власником спірної земельної ділянки та не може ставити питання про її витребування суперечить матеріалам справи.

Доказів про те, що відповідачі придбали інші земельні ділянки під час судового розгляду справи не надано, тому подальший поділ чи об`єднання цих земельних ділянок а також присвоєння цим земельним ділянкам інших кадастрових номерів не змінює предмету спору.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.09 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення вказаним вимогам невідповідає, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню постановленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати на користь територіальної громади в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 2 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 , ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 2 га, з кадастровим номером НОМЕР_4 , ОСОБА_2 земельні ділянки, площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_6 , та площею 0,2499 га, з кадастровим номером НОМЕР_7 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, загальна вартість яких складає 27814,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_20 ), ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_21 ), ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_22 ) на користь прокуратури Київської області судовий збір у розмірі 4000,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повни текст постанови складено 29 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді