КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Галась І.А.
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання щодо застосування заходів процесуального примусу

02 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Яворського М.А., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу на ОСОБА_2 за зловживання процесуальними правами у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання інформації неправдивою та недостовірною, захист та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2019 року забезпечено докази у вказаній цивільній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу 14 серпня 2019 року, тобто з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, визначеного ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху та встановлено строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії ухвали для виправлення недоліків апеляційної скарги (а.с.236-237, т.3).

30 серпня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 5763 грн. Вказане клопотання мотивовано тим, що апелянт, подаючи вказану апеляційну скаргу, має на меті лише затягнути судовий розгляд вказаної справи, а тому просить апеляційний суд застосувати до останнього заходи процесуального примусу за зловживання процесуальними правами.

Суддя-доповідач приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання враховуючи наступні підстави.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

Відповідно до положень ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , відповідно до положень ст. 352 ЦПК України має право на оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2019 року, оскільки є учасником справи. Окрім того, подання вказаної апеляційної скарги не підпадає під дію статті 44 ЦПК України та не містить жодної із перелічених дій, які б свідчили про зловживання процесуальними правами ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, суддя-доповідач приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 5763 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 143-144,148 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу на ОСОБА_2 за зловживання процесуальними правами у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання інформації неправдивою та недостовірною, захист та відшкодування моральної шкоди

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду (підпис) М.А.Яворський