РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Рівне

Справа № 564/1128/18

Провадження № 22-ц/4815/33/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації

за участю: позивача, відповідача та його представників, представника третьої особи

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області в складі судді Левчук В.В. від 3 жовтня 2018 року, ухваленого в 16 год. 30 хв. в м. Костопіль, дата складання повного судового рішення - 9 жовтня 2018року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей.

Позов мотивовано тим, що вона є бабою неповнолітньої ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_7, які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Мати дітей померла у 2011 році внаслідок ДТП. Батько дітей проживав разом з дітьми до 2017 року у її будинку, а після переїзду до своєї матері- самоусунувся від виховання дітей та виконання батьківських обов'язків, дітей не утримує, їх життям, здоров'ям та навчанням не цікавиться, отриману на них соціальну допомогу віддає не повністю. Догляд, виховання та утримання дітей здійснює позивач.

З метою змінити поведінку відповідача та зблизити його з дітьми, в ситуацію втручалась комісія з питань захисту прав дитини Костопільської районної державної адміністрації Рівненської області та служба сім'ї та молоді. З відповідачем проводились співбесіди в телефонному режимі. Однак, рішення комісії з прав дитини відповідач не виконує, на засідання комісії не з'являється. 4.05.2018 року орган опіки та піклування Костопільської РДА надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей та стягувати з нього аліменти на утримання дітей в сумі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 3 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації - Служба у справах дітей, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь закладу, де буде перебувати дитина або осіб, які будуть виховувати дитину аліменти на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16.05.2018 року та до досягнення дітьми повноліття. Допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду в частині позбавлення батьківських прав мотивовано тим, що ОСОБА_5 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, обмежуючи свою участь виключно передачею отриманих коштів соціальної допомоги та рідкими побаченнями зі старшою дочкою, а також вкрай рідкими зустрічами із молодшою донькою.

Рішення суду в частині стягнення аліментів мотивований тим, що відповідач у добровільному порядку кошти на утримання дітей надає не регулярно та у незначних розмірах, що не відповідає необхідним витратам на утримання дітей.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 покликається на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду в частині позбавлення батьківських прав.

Зазначає, що після смерті матері дітей, він залишився сам з маленькими дітьми та потребував допомоги у їх вихованні та догляді. Позивач, будучи бабусею, запропонувала допомагати у вихованні дівчаток та вони погодили порядок виховання та забезпечення сім'ї.

Звертає увагу, що позивач є інвалідом, отримує державне забезпечення та ніде не працює, проте діти повністю забезпечені необхідним шкільним приладдям, мають спортивний, святковий та сезонний одяг, що свідчать про те, що він забезпечує повністю грошовими коштами необхідність та побажання своїх дітей.

Відомості про те, що він не цікавиться досягненнями дітей та їх навчанням не відповідають дійсності, оскільки матеріали справи містять відомості про те, що в жовтні він відвідував батьківські збори.

Пояснення свідків, які зазначають про те, що він нібито не цікавиться дітьми та їх не провідує вважає такими, що не можуть бути підставою для встановлення ухилення ним від виховання дітей, враховуючи те, що вказані особи не проживають постійно, ані з ним, ані з його дітьми.

Наголошує, що як і донька ОСОБА_6, його донька ОСОБА_7 так само не бажає позбавлення його батьківських прав, однак через її маленький вік, вказані відомості не задокументовані.

Починаючи з 2017 року, враховуючи складність заробітку, маючи намір забезпечувати свою сім'ю всім необхідним, він почав підробляти перевізником вантажів на своєму автомобілі, що забирає більшість як робочого, так і неробочого часу та зумовило зменшення часу на постійне відвідування дітей та їх навчальних закладів.

Крім того, суд першої інстанції не встановив його винної поведінки щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а також того, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону, не сприяв захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, не взяв до уваги ставлення дітей до батька, не врахував того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, та того, що до нього раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

Просить рішення суду першої інстанції в частині позбавлення його батьківських прав скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що твердження відповідача про погодження з нею після загибелі матері дітей порядку їх виховання та забезпечення не відповідають дійсності, оскільки забезпечення потреб дітей відбувалось з її пенсії, державної допомоги і фінансової допомоги її старшої дочки ОСОБА_8.

Звертає увагу на те, що з моменту її звернення до суду відповідач не змінив своє ставлення до батьківських обов'язків та не цікавився успіхами дітей в школі.

Вважає сумнівними твердження відповідача про те, що він щоб забезпечити сім'ю всім необхідним підробляє перевізником на своєму автомобілі, що призводить до надзвичайної зайнятості, оскільки, при будь-якій зайнятості можна виділити на спілкування з дітьми декілька годин на тиждень, навіть за допомогою засобів зв'язку.

Крім того, жодних коштів від заробітків відповідач дітям не виділяв, хоча після винесення судом оскаржуваного рішення він щомісячно сплачує аліменти в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину.

Також, зазначає, що в судовому засіданні першої інстанції оголошувалася перерва на місяць, для того щоб сторони спробували вирішити конфліктну ситуацію, і відповідач мав змогу переконати позивача у передчасності подання позову до нього про позбавлення батьківських прав стосовно його дітей. Однак, навіть цей шанс відповідач не використав, оскільки у відведений йому судом час жодного разу не відвідав дітей, а на наступне судове засідання взагалі не з'явився.

З метою змінити поведінку батька та зблизити його з дітьми неодноразово в ситуацію втручалися і комісія з питань захисту прав дитини Костопільської райдержадміністрації, Костопільська Служба сім'ї та молоді та Костопільський районний суд, однак відповідач не бажає виконувати свої обов'язки щодо участі у вихованні дітей, а тому до нього справедливо застосовано такий вид сімейно-правової відповідальності, як позбавлення його батьківських прав.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_5 та ОСОБА_9, що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2.

ІНФОРМАЦІЯ_6 мати дітей ОСОБА_9 померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3).

Відповідно до інформації №28 від 14.02.2018 року про участь ОСОБА_5 у вихованні, навчанні та утриманні своєї дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, учениці 1-Б класу Костопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, ОСОБА_7 навчається у Костопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №4 у першому класі з 1.09.2017. За час навчання у школі зарекомендувала себе як учениця, що навчається в повну міру своїх сил. Має навчальні досягнення високого рівня. Дівчинка забезпечена необхідним шкільним приладдям, до школи приходить охайно одягнена, має необхідний спортивний, святковий, сезонний одяг. Завдання ретельно і старанно виконує завжди, з однолітками не конфліктує, має багато друзів у класі. З повагою ставить до старших та вчителів. Батько ОСОБА_5 впродовж 2017-2018 навчального року не відвідував жодні батьківські збори, не підтримував зв'язок із класним керівником через повідомлення та телефонію. Батьківські збори відвідувала бабуся ОСОБА_4 або тітка ОСОБА_8 Зі слів ОСОБА_7, готуватись до уроків їй завжди допомагає бабуся. Дитина практично не проводить вільний час з батьком, хоча дуже потребує цього спілкування. Пропусків навчальних занять без поважних причин не зафіксовано. За ОСОБА_7 здійснюється систематичний психолого-педагогічний контроль у школі.

Згідно інформації №27 від 14.02.2018 року про участь ОСОБА_5 у вихованні, навчанні та утриманні своєї дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, учениці 9-Б класу Костопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, ОСОБА_6 навчається у Костопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №4 з першого класу. За час навчання у школі зарекомендувала себе як учениця, що навчається не в повну міру своїх сил. Має начальні досягнення достатнього та середнього рівня. Дівчинка комунікабельна, вразлива, емоційна. Користується повагою однолітків. Бере активну участь у громадському житті класу та школи. Батько ОСОБА_5 впродовж 2013-2014 навчального року (ОСОБА_6 навчалася у п'ятому класі) регулярно відвідував батьківські збори (жовтень 2013 року, грудень 2013 року, лютий 2014 року, травень 2014 року), продовж навчання доньки у 5 та 6 класі батько ОСОБА_5 цікавився її навчальними досягненнями, підтримував зв'язок із класним керівником через учнівський щоденник та телефонію. Проте останні два роки (2015-2016 та 2016-2017 навчальні роки) участь батька у вихованні та навчанні доньки зійшла на мінімум: батьківські збори батько перестав відвідувати, на телефонні дзвінки не відповідав. У 7 класі, у жовтні, лютому та квітні, а також у 8 класі - 16.12.2016 батьківські збори відвідувала бабуся ОСОБА_4, батьківські збори 3.02.2017 відвідала тітка ОСОБА_8 У 9 класі батьківські збори (жовтень) відвідала і бабуся ОСОБА_4, і батько - ОСОБА_5, а у січні - тітка ОСОБА_8. Класний керівник ОСОБА_10 впродовж 2015-2016 та 2016-2017 навчальних років неодноразово відвідувала родину ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1. 20.10.2016 року після телефонного дзвінка бабусі ОСОБА_4 про те, що тато ОСОБА_5 вдома, класний керівник ОСОБА_10 в черговий раз відвідала сім'ю ОСОБА_6 аби мати можливість очно поспілкуватись з батьком, обговорити питання його участі у навчанні, вихованні та утриманні доньки. 13.12.2017 року та 18.01.2018 року класний керівник спільно з практичним психологом знову відвідали сім'ю ОСОБА_6. Вдома була лише бабуся та менша дитині - ОСОБА_7, тата вдома не було. Учнівський щоденник ОСОБА_6 підписує бабуся. До навчальних занять учениця готується самостійно, батько практично не перевіряє якість його виконання. Дитина проводить мало вільного часу з батьком. Пропуски навчальних занять без поважних причин не зафіксовано. За ОСОБА_6 здійснюється систематичний психолого-педагогічний контроль у школі. З листопада 2016 року учениця внесена до бази дітей, що потребують посиленої педагогічної уваги.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Костопільської районної державної адміністрації №6 від 22.02.2018 року "Про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5." встановлено, що діти зареєстровані та проживають разом із бабусею, яка займається їх вихованням та утриманням. Мати дітей померла у 2011 році. Батько ОСОБА_5 з початку 2017 року самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, перестав проживати із дітьми, не бере участі у їх вихованні та утриманні, не цікавиться станом їх здоров'я та навчання. На засідання комісії з питань захисту прав дитини не з'явився. Неповнолітня ОСОБА_6 не бажає, щоб батька позбавили батьківських прав, вона не хоче його втрачати, хоче жити разом і з ним, і з бабусею. Комісія вирішила службі у справах дітей райдержадміністрації провести роботу із ОСОБА_5 щодо належного виконання ним батьківських обов'язків. ОСОБА_5 налагодити стосунки із доньками та добросовісно виконувати батьківські обов'язки щодо їх утримання і виховання. Костопільському центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді надати ОСОБА_5 кваліфікаційну консультативну та практичну допомогу з питання відповідального батьківства.

Згідно рішення комісії з питань захисту дитини Костопільської районної державної адміністрації №10 від 27.04.2018 року "Про виконання рішення комісії з питань захисту дитини райдержадміністрації від 22 лютого 2018 року №6" комісією встановлено, що ОСОБА_5 рішення комісії не виконує, злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не бере участі в утриманні та вихованні дочок, не цікавиться їх здоров'ям та навчанням. ОСОБА_5 вдруге на засідання комісії не з'явився. Комісія вирішила вважати за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_7

Відповідно до характеристики, виданої 16.02.2018 року дільничним офіцером поліції сектору превенції Костопільського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, ОСОБА_5 проживає сам за адресою АДРЕСА_2. Притягувався до адміністративної відповідальності за ст.44 КУпАП, яка передбачає відповідальність за незаконне виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах. Засуджений за ст.309 Кримінального кодексу України. Скарг від сусідів на нього не надходило. По місцю проживання в загальному характеризується негативно.

Згідно актів обстеження умов проживання від 16.02.2018 року та 16.04.2018 року, умови проживання дітей задовільні, за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_4 та її онучки ОСОБА_6, ОСОБА_7 Батько дітей ОСОБА_5 за вказаною адресою зареєстрований, однак, фактично не проживає. Відносини у родині ненормальні. Діти проживають із бабусею по лінії матері, вона займається їх вихованням та утриманням, завдяки їй діти мають все необхідне, батько ОСОБА_5 інколи телефонує та приїжджає до старшої доньки, меншою взагалі не цікавиться. За результатами перевірки, комісія дійшла висновку, що батько ОСОБА_5 ухиляється від виконання батьківських обов'язків. На прохання допомогти у лікуванні доньок дав 1000 грн. для ОСОБА_6 та 50 грн. для ОСОБА_7

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав №1351/01-31/18 від 4.05.2018 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_7

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав»(далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З наведеного вбачається, що позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З наведеного слідує, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав її батьків, першочерговими є інтереси дитини.

Позивачем не доведено суду, що спілкування відповідача із дітьми в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останніх.

Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Слід відмітити, що висновок органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав №1351/01-31/18 від 4.05.2018 року про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, надрукований на одному аркуші паперу та не містять мотивованих висновків необхідності позбавлення батьківських прав відповідача, отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу.

Крім того, у вказаному висновку міститься посилання на те, що у лютому та квітні 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалось питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 стосовно дітей, проте він жодного разу на засідання комісії не з'явився.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про розгляд питання про позбавлення його батьківських прав, а також, що на виконання рішенням комісії з питань захисту прав дитини Костопільської районної державної адміністрації №6 від 22.02.2018 року Костопільським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_5 надавалась кваліфікаційна консультативна та практична допомога з питання відповідального батьківства.

Також, в матеріалах справи відсутні докази про застосування до відповідача заходів впливу, а невиконання батьківських обов'язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд першої інстанції, хоча і встановив неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків упродовж тривалого періоду часу, проте дійшов передчасного висновку про застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, та відповідність його інтересам дітей, які в силу вищеперерахованих норм міжнародного права та внутрішнього законодавства України мають право на спілкування з батьком.

Позивачем не заперечується, що з моменту ухвалення судом оскаржуваного рішення, яким з відповідача також було стягнуто аліменти на утримання дітей, ОСОБА_5 добровільно сплачує їх у визначеному судом розмірі.

Враховуючи бажання відповідача відновити спілкування з доньками, розуміння своєї вини в усуненні в певний проміжок часу у вихованні та розвитку дітей, бажання та намагання змінити свою поведінку та необхідність, виключно в інтересах дітей, надати можливість батькові та донькам налагодити їх родинні стосунки, а також, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на недоведеність ОСОБА_4 виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав.

Разом з тим суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дітей.

У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, позивач не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

За таких обставин, судове рішення в частині позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, з постановленням нового - про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Позивач є інвалідом ІІ групи та у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору.

При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено 1057 грн. 20 коп. судового збору. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав він підлягає поверненню відповідачу із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, ст.ст.164, 166 СК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 жовтня 2018 року в частині позбавлення батьківських прав скасувати.

ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покласти на службу у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків, відносно дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті рішення суду залишити без змін.

Управлінню Державної казначейської служби України у м. Рівне повернути ОСОБА_5 кошти в розмірі 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн. 20 коп., які були сплачені ним на рахунок отримувача УК у м. Рівне № 0030, код отримувача 38012714, банк отримувача Казначейство України, код банку 899998, згідно квитанції 0.0..1 від 19 листопада 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Гордійчук С.О.