Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Білоцерківський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з цивільним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Білоцерківський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що 06 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис за реєстровим №14422, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 липня 2010 року станом на 11.09.2017 року в сумі 41 459,21 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та «порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», тому просив суд визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначається, що відповідачем було надано нотаріусу всі передбачені законом документи для вчинення виконавчого напису, вчинений напис відповідає вимогам закону, тому доводи позивачки на увагу не заслуговують.

Позивачка не скористалась процесуальним правом подати відповідь а відзив.

Третя особа приватний нотаріус Черніговського міського нотаріального округу ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа Білоцерківський МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області свого представника до суду не направили, ставлення до позову не висловили.

З'ясувавши правову позицію учасників судового процесу, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір.

24.09.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_1 претензію про наявність боргу, в якій повідомив про стан заборгованості, встановив строк повернення кредиту та сплати плати за кредитом, які підлягають обов'язковій сплаті у повному обсязі протягом 5 днів з дати відправлення письмової вимоги та повідомив, що у разі невиконання вимоги Банк буде змушений почати примусове стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 11.09.2017 року, ОСОБА_1 повинна повернути банку 41 459,21 грн. з яких: 2 925,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20 579,26 грн. - заборгованість за відсотками; 15 503,87 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 950,00 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості).

06.12.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 заяву про вчинення виконавчого напису на копії Кредитного договору № б/н від 16.07.2010 року для стягнення боргу з ОСОБА_1 частинами за вказаним кредитним договором, а саме: 41 459,21 грн. з яких: 2 925,64 грн. заборгованість за тілом кредиту, 20 579,26 грн. заборгованість за відсотками, 15 503,87 грн. заборгованість з пені та комісії, 500,00 грн. заборгованість по штрафам (фіксована частина) та 1 950,44 грн. заборгованість по штрафам ( відсоток від суми заборгованості), строк за який проводиться стягнення 2614 днів, а саме з 16.07.2010 року по 11.09.2017 року, на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМ України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2014 року, згідно Постанови КМ України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та на підставі п.п. 5.3 .п 5 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом КМ України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

06.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №14422, про стягнення з ОСОБА_1, котра народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Біла Церква Київської області, місце проживання: АДРЕСА_1, місце роботи - ТМО, реєстраційний номер облікової картки платника податків, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 16 липня 2010 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 11.09.2017 року, грошових коштів в сумі 41 459,21грн.

22.02.2018 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кравчук А.О. було винесено постанову від 22.02.2018 року про відкриття виконавчого провадження №55803881 щодо виконання виконавчого напису № 14422 від 06.12.2017 року.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.78 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як передбачено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Відповідно до п.2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень наданих судам у п.13 постанови пленуму ВСУ №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. (Абзац перший пункту 13 із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 ( v0002700-95 ) від 13.01.95, N 12 ( v0012700-96 ) від 01.11.96 ).

Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові від 10.10.2018 року у справі №405/1015/17.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» не надав приватному нотаріусу ОСОБА_2 необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано: анкета-заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, , розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.07.2010 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_1, станом на 31.05.2010 року, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.07.2010 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_1, станом на 11.09.2017 року, копію письмової вимоги без номера та без дати на ім'я ОСОБА_1 про те що станом на 11.09.2017 року в неї існує заборгованість перед ПАТ «КБ Приватбанк» в сумі 41 459,21 яку необхідно погасити протягом 5 календарних днів, копія списку згрупованих поштових відправлень: пріоритетних листів в поштомат - ЦПЗ№1 ДД УДППЗ повідомлень з копією поштового чеку, опис вкладення до цінного листа з описом.

Стосовно наданої Відповідачем письмової вимоги про усунення порушень не може вважатися вимогою в розумінні вимог п. 2.3. Порядку вчинення нотаріальних дій, у зв'язку з наступним:

В даній вимозі взагалі відсутня дата її виставлення, додані до заяви список згрупованих поштових відправлені: пріоритетних листів з копією касового чеку не можуть бути належним доказом відправлення такої вимоги. Оскільки з наданого списку неможливо встановити, які саме документи направлялися згідно даного списку Позивачу.

Також не може бути підтвердженням і доданий опис вкладення до цінного листа, оскільки відповідно до даного опису було відправлено претензію про наявність боргу вих. №SAMDN1553 від 21.09.2017 року, в той час як нотаріусу було надано копію вимоги про усунення порушень без дати та без номеру.

Отже, суд не приймає до уваги дані докази, оскільки перевірити їх достовірність виявилось неможливим, а боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об'єктивно позбавила його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об'єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Також, позивач вказує на те, що банк не надав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які встановлюють безспірність заборгованості, а саме кредитний договір та виписку з особового рахунку боржника, а саме первинні бухгалтерські документи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що банк надав нотаріусу розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.07.2010 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_1, станом на 31.05.2010 року, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.07.2010 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_1, станом на 11.09.2017 року, однак з наданих розрахунків, неможливо встановити наявність безспірної заборгованості. Оскільки банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 року № 578/5, нотаріусу надана не була, тому і підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, а також розмір штрафних санкцій та процентів за користування кредитними коштами, зазначених у виконавчому написі, є безспірним відсутні.

Згідно ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Аналогічна вимога міститься і в ст. 87 Закону України «Про нотаріат», де зазначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Отже, норми зазначених законів прямо передбачають вчинення виконавчого напису нотаріусом виключно на борговому документі, який встановлює заборгованість, а не на окремому нотаріальному бланку, як було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за № 14422 від 06.12.2017 року.

З вказаного виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. В редакції від 10.12.2014 року на підставі Постанови КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов'язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису - 13.10.2017 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним, отже нотаріус повинен був відмовити Банку у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 4, 12, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 06.12.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №14422, про стягнення з ОСОБА_1 невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 16 липня 2010 року грошових коштів в сумі 41 459,21 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.. Грушевського, будинок 1Д), таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суд через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повен рішення складено 15 січня 2019 року.

СуддяЛ. М. Кошель