Справа №: 398/3039/19
провадження №: 2/398/1711/19
УХВАЛА

"25" листопада 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участі секретаря судового засідання Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Олександрія цивільну справу за позовною заявою ОКВП «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення богу за послуги водопостачання та водовідведення,

встановив:

Позивач ОКВП «Дніпро-Кіровоград» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення на загальну суму 10336,90 грн., з яких: 8322,03 грн. основного боргу, 489,66 грн. 3% річних та 1525,21 грн. інфляції.

До позовної заяви представником позивача подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки через скрутне фінансове становище в якому підприємство опинилось у 2019 році та несвоєчасну оплату населенням за надані послуги підприємство не має обігових коштів на рахунках в результаті чого не провело оплату судового збору.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Перевіривши відповідно до ст. ст. 175 -177 ЦПК України відповідність позовної заяви вимогам закону, суд дійшов висновку, що вказаний позов має бути залишено без руху з таких підстав.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 3 ст. 136 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. За приписами частини другої цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, за приписами зазначеної норми, звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, які є вичерпними, та є правом, а не обов`язком суду щодо звільнення від сплати судового збору та законодавчо не передбачено можливості звільнення від сплати судового збору юридичній особі.

Крім цього необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

Така позиція узгоджується з висновком Верховного суду у справі № 911/2575/18 від 13 вересня 2019 року.

Таким чином, суд, дослідивши клопотання представника заявника про звільнення від сплати судового збору та додані до нього документи, проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства, дійшов висновку, що сторона заявника не довела наявність обставин, на підставі яких суд може звільнити заявника від сплати судового збору, тому в задоволенні клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору слід відмовити. Нормами ЗУ Про судовий збір, які є спеціальними відносно норм ЦПК та підлягають застосуванню у цих правовідносинах, не передбачено можливості звільнення від сплати судового збору юридичної особи.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів оплати судового збору за подання позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що їй слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання позивача ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про звільнення від сплати судового збору.

Залишити без руху позовну заяву ОКВП «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги водопостачання та водовідведення.

Надати позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасник справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/sud1118.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя В.В. Орловський