Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 415/5971/17
Провадження № 22-ц/810/151/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Яреська А.В.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. в м. Лисичанськ Луганської області,

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, щовідповідно до укладеного договору № б/н від 15 лютого 2011 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2017 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 54492,82 грн., яка складається з: 4065,07 грн. - заборгованість за кредитом, 44257,17 грн. - по процентам за користування кредитом, 3099,49 грн. - за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2571,09 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 лютого 2011 року в розмірі 54492,82 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2018 рокупозов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що в підписаній відповідачем анкеті-заяві від 15 лютого 2011 року є єдина притаманна кредитному договору умова - бажання отримати кредит. Будь-які інші умови, в тому числі така істотна умова кредитного договору як розмір кредиту (у випадку з кредитними картками це розмір кредитного ліміту), в даній анкеті-заяві не зазначені.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що доказом зарахування кредитних коштів на відкритий розрахунковий рахунок відповідно до виданої платіжної кратки у відповідності до Постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» може виступати тільки платіжне доручення або меморіальний ордер, проте ці докази суду не надані.

Крім того, суд обґрунтував рішення тим, що надані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, що свідчить про необізнаність з даним документом відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2018 рокута ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальником стандартних Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з ними засвідчується відповідними записами та підписом в заяві.

Також, позивач вказав, що відповідач після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою та отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Рух коштів по рахунку картки свідчить про користування кредитним лімітом та часткове погашення боргу.

Додатково позивач посилається на те, що відповідач не заперечував проти позовних вимог та укладення договору, не оспорював укладення чи не укладення кредитного договору, рахунок заборгованості не спростував, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань.

Крім того, посилаючись на п. 4 розділу VII Постанови НБУ «Про здіснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 року № 705, акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що виписку по рахунку слід вважати первісним бухгалтерським документом про видачу та сплату коштів за кредитним договором.

(2) Позиція інших учасників справи

Від ОСОБА_1 не надійшло відзиву на апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Луганським апеляційним судом неодноразово розгляд справи призначався у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, останній раз на 01 серпня 2019 року та на 19 серпня 2019 року.

Згідно відомостям наданим Управлінням ДМС у Луганській області ОСОБА_1 з 03 квітня 2009 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

На поштову адресу місця реєстрації відповідача (а.с. 42, 191) апеляційним судом завчасно направлялися судові повістки-повідомлення про розгляд справи, однак повістки-повідомлення поверталися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній», тому відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач є належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

На час розгляду справи в апеляційному суді відповідач офіційно не працевлаштований, що підтверджується матеріалами справи, та що унеможливлює вручення відповідачу судової повістки в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 130 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 13 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2018 рокута ухвалою суду від 31 серпня 2018 року справа призначена до розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційними судами з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є апеляційні суди, які утворюються в апеляційних округах.

У відповідності до пункту 12 частини 1, пункту 11 частини 2 Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Луганської області ліквідовано та створено Луганський апеляційний суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов`язані зі здійсненням таким судом повноважень, зокрема, архівні справи з основної діяльності, строки тимчасового зберігання яких ще не закінчилися, документи, не завершені в діловодстві, а також документи з кадрових питань в паперовому та електронному вигляді, фонди бібліотек, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

В газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови суду, в якому днем початку роботи Луганського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Луганської області дана справа передана на розгляд до Луганського апеляційного суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2018 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Коротенко Є.В. (головуючий суддя), Дронська І.О., Луганська В.М.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року апеляційне провадження у даній справі було зупинено та ухвалою від 01 березня 2019 року провадження по справі було поновлено і призначено до розгляду.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року апеляційне провадження по даній справі було зупинено.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2019 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Коновалова В.А. (головуючий суддя), Дронська І.О., Луганська В.М.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 16 липня 2019 рокупровадження по справі поновлено і призначено до розгляду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 серпня 2019 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Коновалова В.А. (головуючий суддя), Єрмаков Ю.В., Яресько А.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що надані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, що свідчить про необізнаність з даним документом відповідача та не може підтверджувати укладання кредитного договору між сторонами по справі.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та ніким не оспорюється, що 15 лютого 2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

До позовної заяви позивачем додані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що 15 лютого 2011 року ОСОБА_1 погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості.

При цьому, не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано.

Згідно з вимогами статей 12, 83 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити додаткові докази (виписка по рахунку та довідка про кредитні картки), які є визначальними при встановленні фактичних обставин щодо строку повернення кредиту.

З листа АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 15 лютого 2011 року надавалися кредитні картки, остання № НОМЕР_1 зі строком дії 11/17.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карток неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбанні товари, поповнював номер мобільного телефону, так й частково погашав заборгованість по кредиту.

Останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 09 травня 2014 року в сумі 700 грн., а автоматичне погашення простроченої заборгованості банком здійснено 09 січня 2015 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 31 липня 2017 року за ним утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 4065,07 грн.

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість зі сплати тіла кредиту в сумі 4065 грн. 07 коп.

Щодо нарахування та стягнення процентів

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Як зазначалося вище, між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредитний ліміт, зі сплатою щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним коштів, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (розділ 2 Умов та правил надання банківських послуг).

Отже визначальним для правовідносин сторін є встановлення фактичних обставин по справі, як строк дії картки.

Строк дії картки, виданої відповідачу, до листопада 2017 року включно, тому строком повернення кредиту є листопад 2017 року.

Викладені обставини свідчать про те, що сторони погодили як щомісячне виконання зобов`язання, так і строк кредитування до 30 листопада 2017 року.

Із позовом до суду позивач звернувся у вересні 2017 року, тобто до спливу строку повернення кредиту.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) складає 2,5 %.

Отже, виходячи із тарифів банку та відсоткової ставки, зазначеної в заяві-анкеті, відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 30% річних.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Проте, із матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 30 % річних з моменту укладення договору, 34,80 % річних починаючи з 01 вересня 2014 року та 43,20 % річних починаючи з 01 квітня 2015 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором укладеним з відповідачем з 30 % річних на 34,80 % річних, в подальшому на 43,20 %, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 30 % та формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом складає:

за період з 01 вересня 2014 року по 10 листопада 2014 року розраховується наступним чином: 4757,77 грн. (заборгованість за кредитом) х 30 % / 360 днів х 71 днів = 281,50 грн.;

за період з 11 листопада 2014 року по 08 грудня 2014 року розраховується наступним чином: 4671,69 грн. (заборгованість за кредитом) х 30 % / 360 днів х 28 днів = 109,01 грн.;

за період з 09 грудня 2014 року по 08 січня 2014 року розраховується наступним чином: 4376,88 грн. (заборгованість за кредитом) х 30 % / 360 днів х 31 днів = 113,07 грн.;

за період з 09 січня 2015 року по 31 липня 2017 року розраховується наступним чином: 4065,07 грн. (заборгованість за кредитом) х 30 % / 360 днів х 943 днів = 3194,47 грн.

Станом на 01 вересня 2014 року відповідачу позивачем були нараховані проценти, виходячи із відсоткової ставки, яка передбачена договором, і становлять 840,03 грн.

Отже, станом на 31 липня 2017 року відповідачу підлягали нарахуванню проценти, розмір яких становить 4538,08 грн. (840,03 грн. + 3698,05 грн.).

Враховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, що оскільки позивачем відсотки за користування кредитом нараховані в межах строку кредитування, та враховуючи встановлений договором розмір відсоткової ставки 30 %, доказів належного виконання зобов`язання по сплаті кредиту відповідачем надано не було, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 4538,08 грн.

Щодо стягнення пені, штрафу

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 03 квітня 2009 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Лисичанськ Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифів обслуговування кредитних карт при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2571,09 грн. штрафу (процентна складова), розрахунок якої здійснений наступним чином: 4065,07 грн. заборгованість за кредитом + 44257,17 грн. заборгованість по відсоткам + 3099,49 грн. заборгованість з пені та комісії х 5% = 2571,09 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що банком нарахування штрафу здійснювалося у липні 2017 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.

Правовідносини, які виникли між сторонами, з приводу надання споживчого кредиту, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем в обґрунтування стягнення комісії, в позовній заяві не викладені обставини щодо підстав стягнення комісії, а саме не зазначено, чи передбачено умовами договору нарахування комісії та чи погоджувався із такими умовами відповідач.

В заяві-анкеті відсутні відомості щодо щомісячної комісії.

Слід зазначити, що в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією в сумі 3099,49 грн., яка виникла з 31.01.2015 року. В розрахунку заборгованості також окремою графою не виділено яка сума заборгованості є комісією, а яка сума пені.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 штрафу, пені та комісії за кредитним договором від 15 лютого 2011 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 15 лютого 2011 року в сумі 8603 (вісім тисяч шістсот три) грн. 15 коп., яка складається із :заборгованості за тілом кредиту в сумі 4065 (чотири тисячі шістдесят п`ять) грн. 07 коп., по відсоткам за користування кредитомв сумі 4538 (чотири тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн. 08 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1600 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Згідно платіжного доручення від 03.04.2019 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2400 грн.

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 631 грн. 50 коп. (252,60 грн. за подання позову + 378,90 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПО 14360570) заборгованість за кредитним договором від 15 лютого 2011 року в сумі 8603 (вісім тисяч шістсот три) грн. 15 коп., яка складається із :заборгованості за тілом кредиту в сумі 4065 (чотири тисячі шістдесят п`ять) грн. 07 коп., по відсоткам за користування кредитомв сумі 4538 (чотири тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн. 08 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 631 (шістсот тридцять один) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.В.Єрмаков

А.В.Яресько