Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 755/3105/16-ц

провадження № 61-32452св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Белугіна Венера Леонідівна ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року у складі судді Арапіної Н. Є. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Крижанівської Г. В., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Белугіної В. Л. , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання нотаріальних дій неправомірними, визнання правочинів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, скасування записів Державного реєстру прав власності

Позовна заява мотивована тим, що 16 січня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. ОСОБА_4 було видано свідоцтво про належність на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

18 грудня 2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір дарування 1/6 частини вказаної квартири.

Цього ж дня, 18 грудня 2014 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. прийнято рішення та здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Вважав, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. незаконним шляхом передано у власність частину квартири, яка належить йому на праві спільної сумісної власності.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної В. Л. щодо створення і посвідчення свідоцтва про належність ОСОБА_4 на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 неправомірними, а правочин недійсним і скасувати його; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної В. Л. щодо створення і посвідчення договору дарування частини квартири від 18 грудня 2014 року та державної реєстрації на вказану частину права власності за ОСОБА_5 неправомірними, а правочин недійсним та скасувати його реєстраційний номер, номер запису про право власності та рішення про його реєстрацію; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної В. Л. щодо прийняття рішення від 18 грудня 2014 року № 31213279 про повторну державну реєстрацію права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за реєстраційним № 000 від 18 грудня 2014 року, номер запису про право власності 8131835 за ОСОБА_4 неправомірними, правочин недійсним та скасувати вказане рішення та реєстраційні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної В. Л. щодо прийняття рішення від 18 грудня 2014 року № 18113879 про визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та вчинення державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 неправомірними, а правочин недійсним та скасувати запис про право власності № 8131835 і рішення від 18 грудня 2014 року № 18113879 про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваних нотаріальних дій діяла відповідно до вимог законодавства. Так, нотаріус вчиняла нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва після проведення прилюдних торгів, при цьому вимоги щодо визнання прилюдних торгів недійсними і такими, що не відбулися, були предметом розгляду суду, який відмовив у задоволенні цих вимог.

Посвідчуючи 18 грудня 2014 року договір дарування, за умовами якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , та проводячи реєстрацію права власності за сторонами договору на частки нерухомого майна, нотаріус діяла відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З указаного вбачається, що нотаріус не може бути відповідачем у справі щодо оскарження угод, які нею посвідчуються, за позовом особи, прав та інтересів якої такі дії не стосуються.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року № 679/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень не повно з`ясовано обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, судами неправильно застосовано положення статей 358, 361, 362 ЦК України та не враховано, що квартира є неподільною, частки у квартирі не визначалися, а тому свідоцтва на 1/2, 1/3 чи 1/6 цієї квартири не можуть видаватися. Також суди не звернули увагу на те, що предметом оскарження були дії нотаріуса щодо видачі свідоцтва про належність на праві власності майна, а не свідоцтва про право власності. Сама процедура проведення прилюдних торгів без подальшого оформлення належним чином їх результатів не призводить до правових наслідків для учасників цих торгів, а тому нотаріус повинна була відмовити у видачі свідоцтва.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 11 червня 1996 року ОСОБА_1 , який діяв від свого імені і від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , на Київській універсальній біржі придбав квартиру АДРЕСА_1 .

02 серпня 1996 року Київським міським бюро технічної інвентаризації Київської міської державної адміністрації ОСОБА_8 була видана реєстраційна посвідка про те, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 і ОСОБА_8 на праві особистої власності, про що було зроблено запис в реєстраційній книзі під № 2220.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2007 року, постановленому у кримінальній справі № 1-15/2007, стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 солідарно на користь ОСОБА_12 40 000,00 грн, по 10 000,00 грн з кожного.

Ухвалою Верховного Суду України від 10 липня 2007 вирок Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2007 року відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишено без змін, а щодо ОСОБА_11 вирок скасовано на підставі пункту «б» статті 1 Закону України «Про амністію» та звільнено ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за частиною другої статті 296 КК України.

На виконання вироку Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2007 року було видано виконавчий лист № 1-15/07 про стягнення солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 боргу у розмірі 30 000,00 грн.

У порядку виконавчого провадження товариством з обмеженою відповідальністю «Юнор» було проведено прилюдні торги, на яких реалізована 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_8

Переможцем прилюдних торгів стала ОСОБА_4

16 січня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами) на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Качмар В. Б. 15 січня 2010 року видано свідоцтво про належність ОСОБА_4 на праві власності майна, яке складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та придбано за 66 850,00 грн, що раніше належала ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською універсальною біржею 11 червня 1996 року за № В4635/6141.

Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18 грудня 2014 року проведена державна реєстрація права власності 1/2 частки спірної квартири за суб`єктом звернення - ОСОБА_4

18 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. посвідчено договір дарування, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .

Цього ж дня відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/6 частини цієї квартири.

У реєстраційній справі на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , містяться витяг від 27 серпня 2012 року про державну реєстрацію комунальним підприємством «Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної В. Л. від 18 грудня 2014 року № 18113879 про державну реєстрацію права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2014 року про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2014 року № 18113879 (запис про право власності № 8131835), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження від 18 грудня 2014 року № 18120710 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної В. Л. про державну реєстрацію права власності 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2014 року про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2014 року № 18120710 у Державному реєстрі право власності (запис про право власності № 8135311); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження від 18 грудня 2014 року № 18113879 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Белугіної В. Л. про державну реєстрацію права власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2010 року, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання прилюдних торгів недійсними щодо реалізації у порядку виконавчого провадження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2012 року, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, визнання недійсними акта державного виконавця та свідоцтва про право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 від 16 січня 2010 року, яке посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. та зареєстроване у реєстрі за № 46.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за незалежною оцінкою.

Акт про проведення прилюдних торгів затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби і є підставою для видачі відповідним органом свідоцтва про право власності.

Це свідоцтво є підставою для видачі відповідним органом акта про право власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).

У статті 72 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку (квартири) шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири). Свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів видаються на підставі акта про продаж будинку (квартири) з прилюдних торгів чи акта про те, що будинок (квартира) залишено за стягувачем у зв`язку з тим, що торги не відбулися.

На час проведення прилюдних торгів порядок оформлення прилюдних торгів було визначено пунктом 6 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, згідно з яким після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного відділу державної виконавчої служби. Затверджений акт державний виконавець видає покупцеві. На підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Відповідно до статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

У пункті 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін`юст.

Згідно з пунктом 13 Порядку заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Зі змісту пунктів 20, 22, 26 Порядку вбачається, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Державного реєстру прав. Орган державної реєстрації прав, нотаріус не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про державну реєстрацію прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення витяг з Державного реєстру прав, свідоцтво (в разі його формування) та документи, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав, одним із способів, зазначеним у заяві.

Пунктом 37 Порядку передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати.

Вказане свідчить, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Белугіна В. Л. при вчиненні оскаржуваних нотаріальних дій діяла відповідно до вимог законодавства, тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Крім того, згідно з положеннями статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса (пункт 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів та посвідченні договору дарування приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Белугіною В. Л. незаконним шляхом передано у власність частину квартири, яка належить йому на праві спільної сумісної власності.

Однак наведені обставини за їх доведеності, відповідно до статей 203, 215 ЦК України, є підставами для визнання правочинів недійсними за позовом сторони цих правочинів, а не для визнання незаконною та скасування нотаріальної дії.

Разом з тим, судом установлено, що рішеннями судів, що набрали законної сили, було відмовлено у задоволенні позовів ОСОБА_8 про визнання прилюдних торгів недійсними та про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, визнання недійсними акта державного виконавця і свідоцтва про право власності.

Таким чином, встановивши, що нотаріусу для вчинення оспорюваних нотаріальних дій були подані усі документи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки вчиняючи вказані дії, нотаріус лише перевіряє правильність документів, поданих заявниками для вчинення цих дій.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян