ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/123/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Берладіної Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/17297/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

31 липня 2018 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що у провадженні СВ Хмельницького ВП ГУНУ у Хмельницької області знаходиться кримінальне провадження №0008856, внесене до ЄРДР за його заявою. 15 грудня 2017 року старшим слідчим другого відділення СВ Хмельницького ВП ГУНП у Хмельницькій області Пустовим О.О. винесена незаконна постанова про закриття вказаного кримінального провадження. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2018 року постанова скасована. Прийняттям слідчим незаконного рішення йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у марнуванні часу, який змушений був витрачати на оскарження постанови, моральних стражданнях, які переніс під впливом цього незаконного рішення, докладав додаткових зусиль для організації свого життя. Відчуває себе приниженим. Крім того, завдано також майнової шкоди, оскільки затратив час на складання скарги на постанову, її подання, участь у суді під час розгляду скарги, проїзд у громадському транспорті, поніс витратами на папір, фарбу картриджа та копіювання документів.

Тому, позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 10000000 грн на відшкодування моральної шкоди і 50050 грн - на відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2018 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд не врахував, що було порушено його особисте немайнове право, яке підлягає поновленню з відшкодуванням шкоди. Відповідач не надав доказів на підтвердження своїх заперечень.

У відзиві Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу. Представник Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області просить у її задоволенні відмовити.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою старшого слідчого другого відділення СВ Хмельницького ВП ГУНП у Хмельницькій області від 15 грудня 2017 закрито кримінальне провадження №0008856 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України (самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці).

Зазначену постанову слідчого ОСОБА_4. оскаржив у встановленому законом порядку.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 27 липня 2018 року скарга ОСОБА_4 задоволена, постанова слідчого скасована з підстав невідповідності вимогам кримінального процесуального законодавства.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При відмові в позові суд правильно виходив з того, що позивачем не доведено заподіяння майнової та моральної шкоди внаслідок винесення постанови про закриття кримінального провадження, а скасування судом постанови слідчого не свідчить про заподіяння ОСОБА_4 шкоди та наявність підстав для її відшкодування.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

На підставі ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди, завданої внаслідок діяльності зазначених органів, діють правила частини шостої цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, посилаючись на ст. 1174 ЦК України, пов'язує заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди винесенням слідчим процесуального документа у кримінальному провадженні, який в подальшому був скасований судом за його скаргою.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1 і ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З огляду на положення ст. 1174 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої матеріальної і (або) моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач надав лише докази оскарження ним процесуального рішення слідчого у кримінальному провадженні і прийнятого судового рішення за результатом розгляду його скарги.

Проте, інші обов'язкові складові цивільно-правової відповідальності не доведені.

Не надано позивачем і доказів спричинення йому душевних страждань внаслідок винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, причинно-наслідкового зв'язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення, у тому числі додаткових зусиль для організації свого життя.

Витрати ОСОБА_4, пов'язані з підготовкою скарги на постанову слідчого та прибуттям до суду для участі у розгляді справи не є збитками урозумінні ст. 22 ЦК України, а входять до процесуальних витрат у кримінальному провадженні, відшкодування яких врегульовано Главою 8 КПК України.

При вирішенні спору суд фактично виходив з положень ст. 1174 ЦК України, проте у рішенні послався лише на ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Однак це не призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, рішення суду про відмову в позові є правильним, а доводи апеляційної скарги про доведеність вимог про відшкодування шкоди суд відхиляє.

Безпідставним є посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення особистого немайнового права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність слідчого як працівника органу державної влади, яке не було захищено судом.

ОСОБА_4 отримав захист своїх прав за результатами судового розгляду його скарги на постанову слідчого.

Зазначені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи про відсутність підстав для задоволення позову заслуговують на увагу.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 січня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай