Справа № 464/1223/19 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/1232/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ТзОВ «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» - Мисковц ОСОБА_1 О.Ю.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ», ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватні нотаріуси Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі №464/1223/19 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ», ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватні нотаріуси Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборони вчинення дій відповідачем ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що між ОСОБА_2 , ТОВ «ОЛКОМ - ЛІЗИНГ», ОСОБА_3 дійсно виник спір, щодо спірної квартири, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідачі неоднарозово відчужували квартиру, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи.

Вказує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, є цілком доречним, обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постановах від 6 лютого 2019 року у справі № 464/197/18, від 7 лютого 2019 року у справі № 527/1674/18.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду міста Львова у справі №464/1223/19 від 06 березня 2019 року, прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву, ОСОБА_2 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ,, що належить ОСОБА_3 та заборонити йому вчиняти дії щодо відчуження вказаної квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» МисковОСОБА_6 я О.Ю. на заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ», ОСОБА_3 у якому просить: скасувати рішення про державне реєстрацію прав та їх обтяжень, скасувати реєстраційний запис приватного нотаріуса ЛМНО Барбуляк Х. М., поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.12.2018.

З метою забезпечення вказаного позову, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та заборонити йому вчиняти дії щодо відчуження вказаної квартири.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, проте з таким висновком суду не можна погодитись виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Колегія суддів враховує, що предметом позову є квартира АДРЕСА_1 і вжиття заходів до забезпечення позову є вмотивованим, співмірним із заявленими позивачем вимогами, та не порушує прав відповідачки щодо володіння та користування спірним майном, заходи забезпечення позову які просить застосувати ОСОБА_2 співмірні із його позовними вимогами.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року та задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 06 березня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), що належить ОСОБА_3 та заборонити йому вчиняти дії щодо відчуження вказаної квартири до вирішення справи по суті та вступу рішення в законну силу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.