РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 564/1221/14-ц

Провадження № 22-ц/4815/55/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»;

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2018 року у складі судді Грипіч Л.А., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області о 10 год. 34 хв., повний тексn рішення складено 03 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що за договором № RML-008/250/2007 від 14.06.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 63 282,00 доларів США зі сплатою відповідної плати за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, а також повернення відповідної частини кредиту та сплати процентів здійснювати щомісячно у розмірі та строки визначені у графіку платежів, що є додатком №1 до кредитного договору. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 13.03.2014 року склала 68751,21 доларів США. В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» змінило позовні вимоги та просило стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 67623,24 доларів США (62575,19 доларів США - заборгованість за кредитом, 5048,05 доларів США заборгованість за нарахованими відсотками) та 173 306,45 грн. штрафних санкцій за порушення боргових зобов'язань.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про встановлення юридичного факту - неукладення кредитного договору. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 під час проваджнення справи в суді змінив. Просив визнати кредитний договір недійсним.

Ухвалою Костопільського районного суду від 19.10.2015 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТзОВ «ОТП Факторинг Україна».

Свої зустрічні позовні вимоги (з урахуванням заяви про зміну зустрічних позовних вимог) про визнання недійсним кредитного договору обґрунтовував тим, що умови спірного кредитного договору № RML-008/250/2007 від 14.06.2007 року щодо видачі та погашення кредиту є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, положенням постанов НБУ, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та є недійсними, оскільки не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України. Зазначає, що недійсність пунктів кредитного договору щодо видачі та погашення кредиту тягне за собою недійсність кредитного договору в цілому, оскільки без шляхів видачі та погашення кредиту кредитний договір неможливо виконати та виконувати. Також зазначає, що перед підписанням 14.06.2007 року кредитного договору із зазначенням суми щомісячного платежу 142,33 долара, і під час його підписання, і до та під час підписання додаткового договору від 21.06.2007 року, уповноважена особа Банку ввела його в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, приховала інформацію з чого саме складається щомісячний розмір платежу, а саме - яка сума кредиту буде погашатися при сплаті щомісячного платежу, і яка сума відсотків буде нараховуватись і сплачуватись протягом дії кредитного договору. Також, як на підставу зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилається на порушення банком вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: на неповідомлення банком перед укладенням договору про надання споживчого кредиту у письмовій формі всіх умов кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, варіанти повернення кредиту та ін.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2018 року у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору задоволено. Визнано недійсним кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» №RML-008/250/2007 від 14.06.2007 року.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним вмотивоване положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України, яка визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, на момент вчинення правочину та обґрунтовано тим, що позичальник за договором кредиту ОСОБА_1 не був у повному обсязі ознайомлений з умовами договору, а його підписання ОСОБА_1 було здійснено під впливом обману з боку Банку. Суд виходив з того, що факти приховування важливої інформації перед підписанням кредитного договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку і є умислом у діях Банку, а тому такий договір порушує права позичальника як споживача та підлягає визнанню недійсним. З огляду на задоволення зустрічних позовних вимог, які є взаємовиключними з первісним позовом, у його задоволенні відмовлено, оскільки визнання правочину недійсним тягне за собою його недійсність з моменту укладення.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує твердження позичальника про те, що останній був обманутий стосовно щомісячного платежу і був впевнений, що він становитиме 142,33 долари США на місяць та пояснює, що такий розмір був дійсно передбачений договором, проте 21.06.2007 року на підставі кредитної заявки ОСОБА_1, було укладено додатковий договір на більшу суму (49 928,00 доларів США), у якому сторони погодили щомісячний платіж у розмірі 673,23 долари США, при чому таке волевиявлення позичальник підтвердив своїм підписом. Додає, що у Анкеті-заяві від 22.05.2017р. перед укладенням кредитного договору ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що Банк надав йому у повному обсязі та в письмовій формі інформацію, передбачену п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Звертає увагу, що на момент пред'явлення зустрічного позову ОСОБА_1, було пропущено строк позовної давності та вважає, що оскільки оскаржуваний договір вчинено 14.06.2007 року, то строк звернення до суду про визнання його недійсним закінчився 14.06.2010 року. Пояснює, що місцевим судом не було обґрунтовано, які саме умови оскаржуваного договору були недодержані в момент його укладення, як того вимагають положення ч.1 ст. 2015 ЦК України. Звертає увагу на те, що суд, визнаючи кредитний договір недійсним, не застосував наслідків недійсності правочину, зокрема, передбаченого ч. 1 ст. 216 ЦК України обов'язку визначення грошової суми, яка має бути повернута кредитодавцю у разі визнання кредитного договору недійсним, попри те, що відповідна заява була подана 25.07.2018р. ТзОВ «ОТП Факторинг Україна». Зазначає, що поза увагою суду залишилося клопотання про зміну розміру первісних позовних вимог у відповідності до результатів економічного дослідження експерта від 30.07.2015р.. Покликаючись на те, що істотні умови договору були додержані в момент його укладення, сторони з ними погодились, що засвідчили підписами, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, а також стягнути з останнього судові витрати.

У поданому на апеляційну скарзі відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення - до скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 14 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № RML-008/250/2007, за умовами якого Банк надав кредит в розмірі 63 282,00 доларів США на споживчі цілі строком на 25 років з кінцевою датою погашення 14.06.2032 року зі щомісячною сплатою ануїтетних платежів із застосуванням плаваючої процентної ставки, що складається з незмінної частини у вигляді фіксованого відсотка в розмірі 4,49 % та перемінної частини у вигляді ставки FIDR. Розмір платежу складав 142,33 долара США, дата платежу - 14 (чотирнадцятого) числа кожного календарного місяця.

14.06.2007 року за заявкою ОСОБА_1 видано перший транш в сумі 13 354 доларів США.

21.06.2007 року за другою заявкою виданий другий транш в сумі 49 928 доларів США.

21.06.2007 року сторонами укладено Додатковий договір №RML-008/250/2007/1. згідно якого розмір щомісячного платежу становить 673,23 долара США.

Графік погашення кредиту (щомісячних платежів) не складався, як під час укладання договору від 14.06.2007 року, так і договору від 21.06.2007 року.

21.12.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТзОВ «ОТП Факторинг Україна») було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № RML-008/250/2007 від 14.06.2007 року, тобто перейшли всі права щодо права вимоги до боржника за спірним кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтями 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором кредитної лінії та, як наслідок, утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом, ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» визначило її розмір станом на 13.03.2014 року у сумі 68 751,21 доларів США, а також просило стягнути пеню в сумі 2 329 318,18 грн..

15 жовтня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» змінило позовні вимоги та просило стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 67623,24 доларів США, до якої входить 62575,19 доларів США - заборгованість за кредитом та 5048,05 доларів США - заборгованість за нарахованими відсотками, а також 173 306,45 грн. штрафних санкцій за порушення боргових зобов'язань (а.с. 221, том І).

ОСОБА_1 в зустрічному позові, подавши його в новій редакції, просив суд визнати недійсним кредитний договір № RML-008/250/2007 від 14.06.2007 року з тих підстав, що його умови неможливо виконати та вони суперечать вимогам чинного законодавства, положенням постанов НБУ, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та є недійсними, оскільки не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України, а також порушують його права споживача фінансових послуг, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Окрім цього, ОСОБА_1 вказував на те, що банк при підписанні договору не надав інформацію про умови кредитування, вартість супутніх послуг, графік погашення кредиту, і зазначене дає підстави для висновку, що при укладенні договору кредиту зі сторони банку мав місце обман.

В своїх висновках суд першої інстанції зазначив, що банк, не ознайомивши ОСОБА_1 з повною інформацією про умови кредитування, а також з орієнтовною сукупною вартістю кредиту, допустив порушення п.2 ч.2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Також суд першої інстанції зазначив, що факт складання банком тексту оспорюваного договору покладає на банк відповідальність за його зміст, всі розбіжності у розрахунках вартості кредиту зроблені на користь банку, а тому ці обставини дають підстави для висновку, що договір є недійсним, оскільки був вчинений під впливом обману зі сторони банку.

Апеляційний суд не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності у діях Банку фактів приховування важливої інформації перед підписанням оскаржуваного кредитного договору, умислом з метою отримання прихованого прибутку та введення позичальника в оману.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами 1, 3, 4, 5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, змінку аьбо принпинення цивільних прав та обов"язків.

Відповідно до ст. ст.6 , 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі корнтрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийнята пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пунктом 2 частини 2 стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору, передбачались права споживача в разі придбання ним продукції у кредит. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до частини 7 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів»(чинній на час укладення договору) у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило:

1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків;

2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків;

3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені статтею 16 цього Закону, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором.

Тобто, за надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) надавач послуг мав нести відповідальність, передбачену положеннями частини 7 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів»(чинній на час укладення кредитного договору).

Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таке значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тобто спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце.

Судом не встановлено, і ОСОБА_1 не навів жодних фактів, які існували в момент вчинення кредитного договору, і які давали б підстави вважати, що банк ввів в оману позичальника щодо умов надання кредиту, його вартості та порядку повернення.

Як вбачається із укладеного між сторонами кредитного договору № RML-008/250/2007 від 14.06.2007 року, перед його підписанням позичальник був повідомлений про всі істотні умови угоди, що і підтвердив своїм власноручним підписом на кожному його аркуші (а.с. 3-6). Сукупна вартість кредиту також була означена для позичальника. Покликання на те, що Банком неправомірно без згоди позичальника було змінено розмір щомісячного платежу апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать наявним у матеріалах справи доказам і не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Так, відповідно до кредитного договору від 14.06.2007 року, розмір платежу складав 142,33 долара США, дата платежу - 14 (чотирнадцятого) числа кожного календарного місяця. Проте 21.06.2007 року сторонами укладено Додатковий договір №RML-008/250/2007/1, згідно якого розмір щомісячного платежу становить 673,23 долара США. Таким чином, розрахунок заборгованості з урахуванням збільшеного розміру щомісячного платежу є законним і обґрунтованим.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором, який наданий позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 здійснював його погашення щомісячно у меншому розмірі, ніж передбачено умовами договору (а.с. 36). Такі дії відповідача впродовж липня 2007 року - лютого 2009 року вказують на те, що з його боку мало місце виконання, хоча і неналежним чином, а відтак - і визнання договору. Протягом зазначеного періоду відповідач жодним чином не заявляв, що з боку Банку щодо нього мав місце обман чи неналежне повідомлення про умови договору, недостатнє їх висвітлення і роз'яснення, яке порушувало його права як споживача.

Ухвалою суду від 29.12.2014 року, з метою повного та всебічного розгляду справи, перевірки доводів сторін про надання та отримання кредитних коштів, встановлення документального оформлення кредитних операцій за оскаржуваним кредитним договором, перевірки відображення проведених кредитних операцій на відповідних рахунках та суми заборгованості за кредитним договором, документального підтвердження операцій зі сплати кредиту та відсотків, було призначено по справі судово-економічну експертизу.

З відповіді на друге питання висновку судово-економічної експертизи №1210/1211/15-15 від 30.07.2015 року, здійсненої Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції Українивбачається, що за результатами дослідження сума кредитної заборгованості по кредитному договору станом на 13.03.2014 року становить 67 623,24 доларів США (в тому числі 62575,19 доларів США за основним боргом та 5048,05 доларів США за нарахованими процентами), заборгованість по сплаті неустойки в розмірі 173 306,45 грн. (в тому числі 105953,52 - пеня за прострочення сплати процентів; 67352,92 - пеня за прострочення сплати основного боргу).

Змінюючи позовні вимоги, Банк керувався саме тим розрахунком, що був обрахований судово-економічним експертом, і апеляційний суд також погоджується із ним.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит на сплатити відсотки.

Виходячи з того, що відповідачем не надано достовірних та належних доказів виконання свого зобов'язання перед Банком, не спростовано наданого Банком розрахунку заборгованості, а наявна у матеріалах розрахунки безспірно свідчать про використання позичальником кредиту та часткове його погашення, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення боргу за договором кредиту та їх доведеність.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були неправильно та неповно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та помилково застосовано правові норми, які не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення понесені ними судові витрати в сумі 10 095 грн. 00 коп., які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви до суду в розмірі 3 654,00 грн. (а.с. 1 том 1) та за подачу апеляційної скарги на рішення суду в сумі 6441,00 грн. (а.с.86, 87, том 3).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2018 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (м.Київ, вул. Фізкультури 28-д, ЄДОПОУ 36789421) заборгованість за кредитним договором № RML-008/250/2007 від 14.06.2007 року станом на 13 березня 2014 року в сумі 67 323, 24 долари США, що у відповідності до офіційного курсу Національного Банку України станом на 13 березня 2014 року - 928,2300 гривень за 100 доларів США - становить 624 914 (шістсот двадцять чотири тисячі дев'ятсот чотирнадцять) гривень 51 копійку та яка складається з:

- 62 575,19 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 5 048,05 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (м.Київ, вул. Фізкультури 28-д, ЄДОПОУ 36789421) штрафні санкції - пеню, за кредитним договором № RML-008/250/2007 від 14.06.2007 року станом на 13 березня 2014 року в розмірі 173 306 (сто сімдесят три тисячі триста шість) гривень 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (м.Київ, вул. Фізкультури 28-д, ЄДОПОУ 36789421) сплачений судовий збір у сумі 10 095 (десять тисяч дев'яносто п'ять) гривень 00 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 доТовариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С.О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.