Справа № 127/3346/18
Провадження № 22-ц/801/243/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуСправа № 127/3346/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Марчук В. С., Сало Т. Б.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене в цій справі 12 листопада 2018 року у м. Вінниці суддею цього суду Вохміновою О. С., зі складанням його повного тексту 22 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 57 років, помер ОСОБА_6, з яким позивач проживала з 2010 року однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - дочки ОСОБА_6 від попередніх шлюбів, тривалий час не спілкувались з батьком, не приділяли йому уваги, матеріально не допомагали.

Останні місяці свого життя ОСОБА_6 важко хворів, потребував лікування і постійного стороннього догляду. Відповідачі не приймали участі у догляді за хворим батьком, придбанні ліків чи оплаті перебування ОСОБА_6 в лікарні, проте прийняли спадщину після його смерті. Позивач витратила особисті кошти на лікування ОСОБА_6 - 12 206,63 грн., на поховання - 32 373,07 грн., на встановлення пам'ятника - 9 800 грн., всього 54 379,70 грн.

18 липня 2018 року ОСОБА_3 уточнила позов і частково відмовилась від позовних вимог, зокрема, зазначила, що на встановлення пам'ятника витратила кошти від продажу належної ОСОБА_6 зброї в сумі 9 800 грн., а вартість поминального обіду в сумі 14 830 грн. оплачена за рахунок коштів, які зібрали і передали їй співробітники ОСОБА_6, отже її витрати становлять 29 986,43 грн. з яких: на лікування ОСОБА_6 - 12 206,63 грн., на поховання - 17 779,80 грн., а саме: оплата ритуальній службі - 14310 грн., оплата урни - 880 грн, оплата за «калач на замовлення» - 226,80 грн., оплата цукерок - 23636 грн.

Пославшись на вказані обставини та на те, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_6, позивач просила суд на підставі ст. 1232 ЦК України стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 загалом 19 990,94 грн., тобто по 9 995,47 грн. з кожної, а також солідарно судові витрати: 3000 грн. - за надання правової допомоги та 704,80 грн. судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі по 7264 (сім тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 74 коп., а також судові витрати в сумі по 1 333 (одна тисяча триста тридцять три) грн. 73 коп. з кожної. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідачі, посилавшись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, незастосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, надання неналежної оцінки наданим доказам, в апеляційній скарзі просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначила, що оскаржуване відповідачами рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З мотивів та доводів апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідачами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України у цій частині апеляційним судом не перевіряється щодо його законності та обґрунтованості.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд, з огляду на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6, 1958 року народження, проживав за адресою в АДРЕСА_1, працював директором Вінницького будинку-інтернат геріатричного профілю, а з 23 вересня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився на лікуванні в КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка».

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого за № 10025 ОСОБА_6 йому був встановлений основний діагноз: гостре порушення мозкового кровообігу (23 вересня 2016 року) по геморагічному типу в правій півкулі з проривом в шлуночкову систему на грунті гіпертонічної хвороби ІІІ ст. та призначено наступне лікування: сірчанокисла магнезія, ебрантил, діокар, маніт, фуросемід, трисоль, діцинон, цефтриаксон, гліцерин, цераксон, бісопролол, корвітин, діанол, натрію хлорид, аспаркам, гордокс, етамзилат, ліра, дофомін, мезатон, корглікон, адреналін, кордарон, фуросемід, діаліпон, омез, меропенем, ентеросгель, гліцерин, хофітол, реосорбілакт, мепенам, клексан (а.с. 9-10).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дочками ОСОБА_6 та прийняли спадщину після смерті їх батька, що визнається учасниками справи та не підлягає доказуванню.

В судовому засіданні в суді першої інстанції сторони також визнали, що ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом частини майна померлого - квартири АДРЕСА_1.

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа № 127/6575/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на Ѕ частку майна, що не охоплена заповітом.

Згідно з фіскальними чеками з аптек та відповідно до призначення лікаря, медикаментів для лікування ОСОБА_6 придбано на суму 9 629,22 грн (а. с. 11-15).

02 жовтня 2016 року Вінницьким обласним центром ритуальних товарів і послуг «Реквієм» від ОСОБА_3 за похорон ОСОБА_6 було прийнято суму в розмірі 14 300 грн. (а. с. 16, 56) та 04 жовтня 2016 року за урну для праху суму в розмірі 800 грн. (а. с. 17).

Відповідно до листа Комунальної установи «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» № 188/1 від 26 березня 2018 року, зі слів працівників інтернату, ними надавалась добровільна матеріальна допомога на поховання ОСОБА_6. Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 штатна чисельність інтернату становила 196 одиниць, суми допомоги різняться (від 100 грн.), точну суму встановити немає можливості у зв'язку із давністю події (а. с. 58).

З листа Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці № 2542/11.32.2/05 від 04 липня 2018 року вбачається, що за допомогою на поховання ОСОБА_6 з документами, що передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» звернулась ОСОБА_3, якій і була виплачена державна допомога на поховання ОСОБА_6 в сумі 3025,00 грн (а. с. 87).

07 лютого 2018 року Головне управління Національної поліції у Вінницькій області листом за № 505/20/02-2018 повідомило про те, що мисливський нарізний карабін «Сайга», кал. 7,62 мм, № 931019857, поставлений на облік 06 липня 2005 року, знятий з обліку 12 липня 2017 року у зв'язку із переоформленням на гр. ОСОБА_10, жителя АДРЕСА_2 (а. с. 59).

07 вересня 2018 року на адресу Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_10 з поясненнями щодо відомих йому обставин справи, зокрема, зазначено, що працівником поліції йому було запропоновано придбати на законних підставах зброю у невідомого чоловіка, на що він погодився та сплатив 16000,00 грн за цю зброю. Інформації щодо власника зброї чи особи, яка її продала ОСОБА_10 надати не може (а. с. 97).

З показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у суді першої інстанції, вбачається, що в 2017 році у м. Вінниці, в дозвільній системі ОСОБА_10 придбавав зброю - мисливську рушницю «Сайга» за 16 000 грн, кому належала ця зброя він не знав, а ОСОБА_11 після смерті ОСОБА_6 був призначений на посаду директора КЗ «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» та в 2017 році придбав у ОСОБА_18 належну покійному ОСОБА_6 зброю - чеську рушницю, за 6000 грн.

З показань свідків ОСОБА_12 та її чоловіка - ОСОБА_18 вбачається, що вони витратили власних коштів на лікування, поховання ОСОБА_6 близько 20000 грн., але всі квитанції із придбаними ліками передавали ОСОБА_3 Зокрема, тільки 29 вересня 2016 року ОСОБА_12 купляла медичні препарати на суму 2196 грн. ( а. с. 12), 586,24 грн. (а .с. 13), 897 грн. (а. с. 12), а ОСОБА_18 оплатив послуги ритуального бюро в сумі 8000 грн., іншу частину сплатила ОСОБА_3, проте квитанція також залишилась у неї. Крім того 5000 грн він витратив на оплату поминального обіду. За урну, за послуги у крематорії також заплатив ОСОБА_18

Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції пояснила, що співробітники збирали на поховання кошти, які вона передала ОСОБА_3, але яку суму - не знає, а свідок ОСОБА_14 зазначив, що на похованні були присутні директори інших інтернатів (10 чоловік), кожен пожертвував по 1000 грн., а їх колега ОСОБА_15 мав передав кошти ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 довела належними доказами (квитанціями, товарними чеками) витрати на лікування ОСОБА_6 в розмірі 9 629,22 грн. та поховання в розмірі 12 165 грн, а тому позов є обґрунтованим. При цьому, суд зазначив, що твердження представника відповідачів про те, що ОСОБА_6 мав збереження і позивач здійснювала витрати із цих коштів, є надуманими, а доводи про те, що позивач отримала компенсацію своїх витрат на поховання від пожертв співробітників ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки суми названі свідками, є приблизними, належних і допустимих доказів передачі коштів ОСОБА_3 відповідачі не надали.

Крім того, суд дійшов висновку, що отримання коштів від колег, співробітників, а не від спадкоємців, які мали б забезпечити лікування і поховання спадкодавця, не звільняє їх від понесення таких витрат, а тому їх потрібно стягнути на користь позивача.

Із такими висновками суду не можна погодитись через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також оскільки суд дійшов їх із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Обов'язковою умовою покладення на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця є те, що ці витрати повинні бути розумними з точки зору їхнього розміру і необхідності здійснення.

Вказані вище розумні витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені на користь тих осіб, що їх фактично понесли, у повному обсязі і за весь час, коли вони мали місце, але не більше як за три роки до смерті спадкодавця.

Статтею 2 Закону України від 10 липня 2003 № 1102-IV «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Так, з вказаних вище матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 працював директором Вінницького будинку-інтернат геріатричного профілю, тому співробітники померлого та директори закладів-інтернатів надали ОСОБА_3 на його поховання 19600 грн та 10000 грн відповідно; на лікування та поховання ОСОБА_6 позивач отримала приблизно 14000 грн від його брата - ОСОБА_18 та дружини брата - ОСОБА_12; позивач отримала кошти в сумі 22 000 грн. від продажу частини спадкового майна, а саме: мисливської зброї.

Посилання суду першої інстанції на безпідставність доводів відповідачів про те, що позивач отримала компенсацію витрат на поховання чоловіка від наданих його співробітниками коштів у зв'язку із зазначенням свідками їх приблизних сум та ненаданням відповідачами належних та допустимих доказів передачі таких коштів ОСОБА_3, не можна визнати обґрунтованими, оскільки зі змісту письмової заяви позивача про уточнення позовних вимог (а. с. 85-86) вбачається, що вона визнала факт отримання нею зазначених коштів, однак стверджувала, що в якому розмірі їй не відомо, але їх було недостатньо для оплати поминального обіду в розмірі 14 830 грн. Проте, факт отримання коштів на поховання від співробітників ОСОБА_6 у розмірі не менше як 19600 грн та 10000 грн відповідно підтверджується вказаними вище показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та листом Комунальної установи «Обласний пансіонат для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку» № 188/1 від 26 березня 2018 року.

Висновок суду першої інстанції про те, що отримання коштів на поховання від колег, співробітників, а не від спадкоємців, які мали б забезпечити лікування і поховання спадкодавця, не звільняє їх від понесення таких витрат, а тому їх потрібно стягнути на користь позивача, суперечить зазначеним положенням ч. 1 ст. 1232 ЦК України, за якими спадкоємці повинні відшкодувати такі витрати, у разі якщо вони були зроблені відповідною особою(позивачем), а не будь-якими іншими особами, що встановлено вказаними вище доказами у цій справі. Позивач не довела, що вона такі витрати здійснила.

Таким чином, на порушення вказаних вище норм матеріального і процесуального права, без урахування встановлених в судовому засіданні обставин, судом першої інстанції помилково вирішено, що мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та безпідставно не враховано показань свідків, зокрема щодо отримання ОСОБА_3 за вказаних вище обставин допомоги на лікування та поховання ОСОБА_6 За таких обставин, судом не враховано, що заявляючи вимоги про стягнення витрат на лікування та поховання ОСОБА_6, позивачка не довела факту, що такі витрати здійснювались саме за її особисті кошти, які підлягають відшкодуванню спадкоємцями.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто з відповідачів витрати на правничу допомогу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 та 3 (пункт 1) ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 ст. 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2018 року ОСОБА_3 до суду першої інстанції було подано попередній розрахунок судових витрат разом з квитанцією № 1 від 05 лютого 2018 року про оплату адвокату Клепіковій О. С. 3000 грн за надання правової допомоги по цивільній справі у Вінницькому міському суді (а. с. 24-25), проте надані суду документи, з огляду на наявність у провадженні цього ж суду іншої справи за участю того ж позивача, не можна вважати належними та допустимими доказами сплати позивачем відповідних судових витрат на правову допомогу саме у справі, рішення у якій переглядається. Тому навіть у разі наявності підстав для задоволення позову у цій справі, такі витрати на могли компенсуватись, а враховуючи відсутність таких підстав, ці витрати не компенсуються.

Водночас, дослідивши докази здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокатом ОСОБА_17 та докази, надані відповідачами до суду першої інстанції в обґрунтування сплати судових витрат на правову допомогу, зокрема, розрахунок наданих послуг у справі № 127/3346/18 (а. с. 133), квитанцію б/н від 17 жовтня 2018 року (а. с. 132), апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_5 6000 грн витрат на правову допомогу у суді першої інстанції. Апелянтами не надано належних та допустимих доказів сплати витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, тому їм такі витрати не компенсуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до п. п. 2 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви залишити за нею, а судовий збір, сплачений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за подачу апеляційної скарги відповідно до квитанцій № N1C3C40918, № N1C3C40595(а.с. 145, 146), стягнути з ОСОБА_3 на їх користь.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2018 року в частині задоволених позовних скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_5) на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_6) витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6000, 00 грн. та 1057,21 грн сплаченого нею судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_5) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_3) 1057,21 грн сплаченого нею судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

В. С. Марчук

Текст постанови виготовлено 24 січня 2019 року.