Ухвала

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 473/1364/19

провадження № 61-15708ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Константиновської Наталії Павлівни, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» про стягнення сум недоплаченої орендної плати з урахуванням індексу інфляції,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» (далі - ТОВ «СВП «Вознесенське») про стягнення сум недоплаченої орендної плати з урахуванням індексу інфляції, посилаючись на те, що відповідач не у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договорами оренди, оскільки орендна плата за 2018 рік була сплачена без урахування індексу інфляції, що суперечить умовам договорів оренди та, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь недоплачену суму орендної плати за договорами оренди земельної ділянки від 20 грудня 2017 року та 21 грудня 2017 року з урахуванням індексу інфляції за 2018 рік у розмірі 2 371,60 грн, з яких 1 078 грн - інфляція, а 1 293,60 грн - пеня.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «СВП «Вознесенське» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму орендної плати з урахуванням індексу інфляції та пеню: по договору оренди земельної ділянки від 21 грудня 2017 року (площа 0,7300 га) інфляційні збитки у розмірі 205,80 грн та пеню у розмірі 246,96 грн; по договору оренди земельної ділянки від 21 грудня 2017 року (площа 0,3900 га) інфляційні збитки у розмірі 29,40 грн та пеню у розмірі 35,28 грн; по договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2017 року (площа 0,1900 га) інфляційні збитки у розмірі 9,80 грн та пеню у розмірі 11,76 грн; по договору оренди земельної ділянки від 21 грудня 2017 року (площа 3,8200 га) інфляційні збитки у розмірі 833 грн та пеню у розмірі 999,60 грн.

Стягнуто з ТОВ «СВП «Вознесенське» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «СВП «Вознесенське» задоволено частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року змінено.

Стягнуто з ТОВ «СВП «Вознесенське» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму по договорам оренди землі від 20 грудня 2017 року та 21 грудня 2017 року з урахуванням індексів інфляції у розмірі 400,49 грн та пеню у розмірі 480,48 грн.

Компенсовано за рахунок держави ТОВ «СВП «Вознесенське» витрати по сплаті судового збору у розмірі 438,76 грн.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 та її представник - адвокат Константиновська Н. П. подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили оскаржуване судове рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити у силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 2 371,60 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн * 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною на підставі вимог закону.

Малозначна справа є такою з огляду на свої властивості, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання заявника на підпункт в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу не містять достатнього мотивування.

Посилання ОСОБА_1 та її представника - адвоката Константиновської Н. П. на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням та не дає підстав для висновку про наявність обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 та її представник - адвокат Константиновська Н. П. подали касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника - адвоката Константиновської Наталії Павлівни, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» про стягнення сум недоплаченої орендної плати з урахуванням індексу інфляції відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець