Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 212/3182/16-ц

провадження № 61-48592 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач)

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., та Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»

відповідач - ОСОБА_1

представник - ОСОБА_2

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року (у складі суддів: Барильської А. П. (головуючий), Бондар Я. М. та Зубакової В. П.),

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (надалі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернувся до ОСОБА_1 з позовом стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 жовтня 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та фізичною особою підприємцем (далі - ФОП)

ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 00010485, за умовами якого позивач зобов`язався передати в розпорядження відповідачу об`єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Toureg NF 3.0 I V6 TDI, строком на 60 місяців, а відповідач зобов`язалася прийняти об`єкт лізингу та сплатити суму коштів згідно із Графіком покриття, що становить 82 585,08 доларів США у гривневому еквіваленті без врахування авансового платежу в сумі

24 775,52 доларів США.

З березня 2015 року відповідач порушуючи взяті на себе зобов`язання та не сплачуючи своєчасно і у повному обсязі щомісячні платежі, з листопада

2015 року взагалі перестала їх виконувати.

Позивачем було направлено повідомлення про відмову від зазначеного договору та повернення предмета лізингу.

Об`єкт лізингу позивачу повернуто не було. Крім того, відповідач зобов`язана була компенсувати плату за фактичний час його користування в сумі

82 3546,75 грн, у зв`язку із неналежним виконанням нею обов`язків по укладеному договору.

10 березня 2016 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 335 про повернення об`єкту лізингу. Станом на 28 серпня 2017 транспортний засіб не розшукано, місцезнаходження його невідомо, об`єкт лізингу не повернуто.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом про захист прав споживачів, в обґрунтування якого зазначала, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» при укладанні договору не дотрималося Закону України «Про захист прав споживачів», тому на її думку, її права, як споживача, були порушені, оскільки у договорі не було зазначено формулу визначення грошового еквіваленту ціни автомобіля та лізингових платежів в доларах США та є такою, що вводить в оману, оскільки у такій спосіб позбавляє споживача можливості знати, через комерційну таємницю, «обмінний курс безготівкових операцій» комерційного банку ПАТ «КІБ Креді Агріколь». Також, посилалась на те, що, як договором, так і загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу не передбачено повернення платежів, сплачених на викуп автомобіля. Дострокове розірвання договору за ініціативою споживача передбачено лише виключно в ракурсі «дострокового викупу». Договір укладений в м. Кіровограді, отже поза торговельним або офісним приміщенням. Крім того, її не було повідомлено про ризики отримання фінансування із застосуванням еквіваленту доларів США по відношенню до національної валюти, що призвело до збільшення щомісячного лізингового платежу в гривнях. Погоджена сторонами ціна предмету лізингу, істотно змінена, що є підставою для визначення наслідків розірвання такого договору.

Уточнивши позовні вимоги 13 вересня 2017 року позивачка просила суд стягнути з відповідача заборгованість по договору про фінансовий лізинг та збитків у сумі 979 945,50грн, які складаються зі сплата за фактичний час користування - 823 546,75 грн, понесених збитків у - 16 200 грн за надані юридичні послуги, штрафні санкції у виді штрафу - 2 104,65 грн, пеня в сумі 16 250,37 грн, а також 3% річних в сумі 4 875,11 грн, інфляційні витрати в сумі 20 505,87 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року у задоволенні первісних позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів відмовлено.

Відмовляючи ТОВ «Порше Лізинг Україна» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач скористався правом на розірвання 04 лютого 2016 року укладеного договору, вилучення у відповідача об`єкту лізингу в примусовому порядку через виконавчий напис нотаріуса, що перебуває на примусовому виконані, та у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів щодо права власності на об`єкт лізингу в період розірвання цього договору 04 лютого 2016 року, тому відсутні підстави для стягнення лізингових платежів, плати за фактичний час користування об`єктом лізингу, штрафів, пені та 3% річних. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не було надано належних та допустимих доказів щодо права власності на об`єкт лізингу в період розірвання договору 04 лютого 2016 року, будь-яких відомостей щодо реєстрації права власності, зокрема копії договору купівлі-продажу автомобіля, у зв`язку із чим суд був позбавлений можливості встановити власника об`єкту лізингу та в чиєму користуванні він перебував після розірвання договору власника, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача плати за фактичний час користування об`єктом лізингу в сумі 823 546,75 грн, тому в цій частин вимог також відмовив.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що договір про фінансовий лізинг від 16 жовтня 2014 року № 00010485 було укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та як вбачається зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03 червня 2016 року, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 12 грудня 2012 року була зареєстрована як фізична особа підприємець і припинила свою підприємницьку діяльність 30 січня 2015 року. Тобто, на час укладення договору від 16 жовтня 2014 року, відповідачка мала статус фізичної особи - підприємця, а тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги щодо захисту прав споживачів з посиланням на порушення відповідачем за зустрічним позовом саме вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровський апеляційний суд від 27 листопада 2018 року апеляційну скаргу ТОВ "Порше Лізинг Україна" залишити без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо використання позивачем права на розірвання 04 лютого 2016 року укладеного договору, вилучення у відповідача об`єкту лізингу в примусовому порядку через виконавчий напис нотаріуса.

Крім того апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, що за наявності факту розірвання з 04 лютого 16 року Договору про фінансовий лізинг № 00010485 від 16 жовтня 14 року, у позивача відсутнє право вимагати від відповідача оплати об`єкту лізингу, а отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за лізинговими платежами в розмірі

96 462, 75 грн.

Також апеляційний суд погодився і з висновками про те, що оскільки позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості по сплаті лізингових платежів є безпідставними, відсутні підстави до задоволення позову й в частині стягнення нарахованих позивачем штрафів, пені, 3% річних, інфляційних витрат та витрат на оплату юридичних послуг.

Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18 грудня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Порше Лізинг Україна» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у та витребувано справу № 212/3182/16-ц з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ТОВ «Порше Лізинг Україна» мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставини у справі, не надали належної правової оцінки умовам укладеного між сторонами у справі договору, зробили помилкові висновки про необґрунтованість позовних вимог та неправильно застосували норми стате 6, 22, 627 Цивільного кодексу України та умов договору, а саме: підпунктів 8.2.3, 8.6, 13.5 та 13.6 договору про фінансовий лізинг.

До касаційної скарги ТОВ «Порше Лізинг Україна» додано судові рішення, а саме постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду з аналогічних правовідносин.

Відзив на касаційну скаргу

Відзиви на касаційну скаргу скарга ТОВ «Порше Лізинг Україна» до Верховного Суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами було встановлено, що 16 квітня 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ФОП - ОСОБА_1 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00010485, загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є невід`ємними частинами договору.

Згідно положень договору та загальних умов ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбано транспортний засіб марки VW Toureg NF 3.0 I V6 TDI 2014 року виробництва. Відповідач зобов`язався придбати після завершення погодженого лізингового терміну об`єкт лізингу за купівельною ціною, визначеною позивачем; вартість об`єкту лізингу на день укладення договору складала 1 069 476,79 грн (еквівалент 85 585,08 доларів США); проценти, комісії та інші платежі мають сплачуватися відповідачем у відповідності до загальних умов та плану відшкодування; усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку відповідно до еквівалентів в доларів США за обмінним курсом банку, визначеного в договорі, чинним на дату виставлення рахунку; строк лізингу становить 60 місяців.

Відповідно до акту прийому-передачі від 24 квітня 2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав у розпорядження ОСОБА_1 об`єкт лізингу.

18 січня 2016 року за вих. № 00010485 на адресу ОСОБА_1 - ФОП було надіслано позивачем вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору, в якій запропоновано відповідачу сплатити заборгованість в сумі 98 567,40 грн протягом 3 днів з дня отримання вимоги, а також в зв`язку з відмовою позивача від договору впродовж 10 робочих днів з дня доставки цього повідомлення на адресу місця знаходження ОСОБА_1 повернути об`єкт лізингу.

Відповідачем в порушення вимог підпункту 12.9 Договору зобов`язання щодо повернення об`єкту лізингу не було виконано.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. 10 березня 2016 був вчинений виконавчий напис № 335 про повернення лізінгоодержувачем ОСОБА_1 на користь лізингодавця ТОВ «Порше Лізинг Україна» об`єкта фінансового лізингу - автомобіль марки VW Toureg, тип - легковий універсал В, шасі НОМЕР_1 , 2014 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 1 236 592,86 грн.

25 березня 2016 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Літинського районного управління юстиції відкрите виконавче провадження № 50610673 про примусове виконання вказаного виконавчого напису.

06 квітня 2016 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Літинського районного управління юстиції оголошено розшук автомобіля марки VW Toureg, тип - легковий універсал В, шасі НОМЕР_1 , 2014 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що спір між сторонами виник з приводу належного виконання ФОП ОСОБА_1 укладеного договору фінансового лізингу,

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною 1 статті 12 ГПК України (у редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом) господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України (у новій редакції) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування СПД (у тому числі ФОП) зменшується: на суму первісної вартості окремого об`єкта невиробничих основних засобів у тому числі автомобіля, витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Отже, укладаючи договір купівлі-продажу авто, як ФОП відповідачка тим самим мала право на зменшення фінансового результату до оподаткування доходів ФОП.

Таким чином ці права є господарською діяльністю та виходить із суб`єктів спору та корпоративних правовідносин спір відноситься до повноважень господарських судів.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від наведених у касаційній скарзі доводів.

Враховуючи суб`єктний склад правовідносин, з яких виник спір та який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 255, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів, закрити.

Повідомити сторонам, що розгляд вказаної справи віднесений до юрисдикції господарських судів.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров