Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1567/18
№ 2/733/65/19
Рішення

Іменем України

"24" січня 2019 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі :

головуючого судді Карапиш Т.В.

при секретарі Донченко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на малолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

Ічнянська районна державна адміністрація Чернігівської області як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на малолітню дитину. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачка являється матір'ю малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 04 квітня 2017 року по даний час дитина ОСОБА_2 на підставі заяви матері ОСОБА_1 перебуває у комунальному закладі медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок «Надія» та перебуває на повному державному утриманні. За даний період ОСОБА_1 лише один раз відвідала доньку. Оскільки відповідачка не належним чином виконує свої батьківські обов'язки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не займається її належним вихованням, матеріально не забезпечує, ніде не працює, позбавлена батьківських прав по відношенню до старших п'ятьох дітей, а тому підлягає позбавленню батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2, а також стягненню аліментів на її утримання.

Представник Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області як орган опіки та піклування в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити, так як відповідачка не піклується про малолітню доньку, не виконує обов'язків по вихованню та утриманню дитини, ніде не працює, по відношенню до старших дітей вже позбавлена батьківських прав, а тому позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини ОСОБА_2

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов'язками батьків.

Судом встановлено, що відповідачка по справі являється матір'ю малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

З 04 квітня 2017 року по даний час ОСОБА_2 на підставі заяви відповідачки перебуває у комунальному закладі медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок «Надія» та перебуває на повному державному утриманні, що підтверджується копією довідки КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок «Надія» від 03 жовтня 2018 року № 02-07/844 (а.с.7).

Згідно інформації, наданої адміністрацією даного закладу, ОСОБА_1 останній раз відвідала

доньку 02 квітня 2018 року, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не вирішує питання повернення дитини в сім'ю (а.с.8).

Відповідно до висновку Ічнянської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 20 жовтня 2018 року № 01-46/2791 ОСОБА_1 доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Також із матеріалів справи вбачається, що відповідачка, крім доньки ОСОБА_2, має ще п'ятьох старших дітей, по відношенню до яких позбавлена батьківських прав (а.с.4).

Норми ст. 150 СК України вказують на те, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Частини 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" вказують, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частина 4 ст. 155 СК України вказує, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 за № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Положенням пункту 18 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення осіб батьківських прав або відібрання дітей від батьків, судам необхідно з'ясовувати конкретні обставини ухилення батьків від виконання своїх обов'язків та якими доказами вони підтверджуються.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує продуктами харчування, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на розвиток дитини. До того ж ОСОБА_1 не проживає разом з донькою, не займається належним вихованням дитини, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до її внутрішнього світу.

Наведене підтверджує факт ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої ОСОБА_2

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, враховуючи інтереси малолітньої дитини ОСОБА_2, суд вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав.

За положеннями ч.2 ст. 165 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст.ст.180,181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи винятково з інтересів дитини, враховуючи наявність факту ухилення відповідачки від свого обов'язку виховувати та утримувати дитину, суд вважає вимоги представника позивача про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини також підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1762 гривні 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 4,19,76,81,141,247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 141,150,164, 170, 180, 181,182 Сімейного кодексу України, Конституцією України, ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року за № 3 суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на малолітню дитину задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровану в АДРЕСА_1, проживаючу в АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1, батьківських прав відносно її малолітньої дитини - доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої в АДРЕСА_1, проживаючої в АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1, на користь комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок «Надія» аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1/4 частині всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2018 року і до досягнення нею повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т. В. Карапиш