ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/309/19 Номер провадження 22-ц/814/2985/19Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю представника ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - адв. Коваленко С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», про усунення перешкод у виконанні посадових обов`язків, скасування наказів та стягнення заробітної плати.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, до відповідачів, посилаючись на те, що між ним та ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» (далі ДП «Укравтогаз») існували трудові відносини.

Зазначає, що, в лютому 2019 НАК «Нафтогаз України» та ДП «Укравтогаз» видали накази №50 від 14.02.2019, №149к від 19.02.2019 року та №45 від 19.02.2019 року, якими відсторонили ОСОБА_1 від роботи на період проведення службового розслідування. За час відсторонення від роботи йому (позивачу) нараховувалась заробітна плата у розмірі посадового окладу. Вважає рішення та дії відповідачів незаконними та просив суд стягнути з ДП «Укравтогаз» недоотриману заробітну плату в сумі 4291,84 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання незаконними та скасування наказів про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи, задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від роботи у сумі 1541,84грн. з подальшим утриманням всіх обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством, до бюджету.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

З вказаним рішенням не погодилось ДП «Укравтогаз», яке, посилаючись на неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що тимчасове звільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та підставах, встановлених законодавством за своєю суттю є особливим запобіжним засобом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Відтак, саме з метою попередження негативних наслідків у зв`язку з порушенням кримінального провадження по факту нападу невідомих осіб на працівника ДП «Укравтогаз» ОСОБА_2 та проведення Підприємством службового розслідування по даному факту 14.02.2019 року наказом НАК «Нафтогаз України» зобов`язано директора ДП «Укравтогаз» відсторонити від виконання посадових обов`язків на період службового розслідування ряд працівників.

Вказують, що висновок місцевого суду стосовно того, що перелік підстав для відсторонення від роботи є вичерпним і може бути розширений чи змінений лише за законом, є безпідставним, на підставі п.10.9 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та перевірок у ДП «Укравтогаз», затвердженої наказом №40 від 22.02.2018 року, в редакції, яка діяла на час відсторонення позивача від роботи.

Зауважують, що за час відсторонення ОСОБА_1 від посади, відповідачем повністю і своєчасно була виплачена заробітна плата позивачу, що виключає підстави для застосування до даних правовідносин припису п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13.

Окрім того, стверджують, що відсторонення позивача не можна ототожнювати з вимушеним прогулом, наслідком якого стало порушення прав позивача на оплату праці, враховуючи фактичні обставини даної справи.

Також, вказують на порушенням місцевим судом процесуальних норм, зокрема, в частині позбавлення апелянта права на участь у судових засіданнях по даній справі в режимі відео конференції.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що, на його думку, місцевий суд вірно надав оцінку обставинам справи та правовідносинам сторін, що склалися, а тому прохав рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що, на його думку, ст.46 КЗпП України в повній мірі та чітко регулює питання відсторонення працівника від роботи, інших норм матеріального права, які б врегульовували ці відносини, - законодавство не містить. Відтак, вважає, що, місцевий суд, зібравши докази по справі, правильно застосував дану норму, оскільки відповідачем не доведено, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи було проведено ДП «Укравтогаз» за наявності тих умов і обставин, яких вимагає дана стаття.

Зауважує, що суд першої інстанції, встановивши, що відсторонення позивача від роботи відбулось за відсутності фактів появи його на роботі в нетверезому стані, відмови від проходження медичних оглядів, навчань чи інструктажів, дійшов обґрунтованого висновку про незаконність такого відсторонення.

Також, вважає, що, оскільки матеріалами справи встановлено незаконність відсторонення позивача від роботи та у зв`язку з цим ОСОБА_1 було недоотримано заробітку плату, то її було вірно обраховано та стягнуто, із застосуванням до даних правовідносин положень ст.235 КЗпП України та роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13.

Також, відзив на дану апеляційну скаргу було подано АТ «НАК «Нафтогаз України», де представник відповідача вказував про обґрунтованість апеляційної скарги, внаслідок чого прохав її задовольнити.

Зазначає, що, відстороняючи позивача від виконання посадових обов`язків, НАК «Нафтогаз України» діяло в межах повноважень, встановлених Статутом, застосовуючи механізми, реалізація яких передбачена регламентом проведення службових розслідувань, а тому твердження позивача про безпідставність оскаржуваного наказу є необґрунтованими.

Окрім того, зауважують, що в позовній заяві ОСОБА_1 безпідставно припускає, що йому, внаслідок відсторонення, було нараховано або буде нараховано менший розмір заробітної плати, відтак, його твердження стосовно наявності у нього права на неотримані надбавки та премії, є безпідставним.

У судовому засіданні представник відповідача -ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Місцевим судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що, відповідно до наказу ДП «Укравтогаз» від 10.05.2017 №48-к позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду заступника начальника регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» (а.с.10).

Також, як убачається з відомостей з Трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , з часу укладання трудового договору виконувана позивачем робота змінювалася шляхом переведення на інші посади (а.с.10-11).

Згідно наказу ДП «Укравтогаз» №16-к від 21.02.2018 року, позивач ОСОБА_1 був призначений на посаду головного інженера РВУ «Харківавтогаз» та перебував на цій посаді на час звернення до суду (а.с.11).

Наказом НАК «Нафтогаз України» від 14.02.2019 року №50, зобов`язано директора ДП «Укравтогаз» відсторонити від виконання посадових обов`язків на період службового розслідування зі збереженням заробітної плати в розмірі посадового окладу ряд працівників, зокрема, ОСОБА_1 , головного інженера РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» (а.с.13-14).

19.02.2019 року наказом директора ДП «Укравтогаз» №149к відсторонено від виконання трудових обов`язків сім працівників ДП «Укравтогаз», у тому числі - ОСОБА_1 (п.4 наказу, а.с.15-16).

Вказаним наказом визначено, що на період відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи йому виплачується заробітна плата у розмірі посадового окладу.

Цього ж дня, 19.02.2019 ДП «Укравтогаз» видало наказ №45 про заборону допуску на територію АГНКС ДП «Укравтогаз», обмеження доступу до об`єктів і транспортних засобів, обслуговування грошових коштів та матеріальних цінностей на період службового розслідування ряду працівників, в числі яких позивач ОСОБА_1 (а.с.17-18).

21.02.2019 наказом по особовому складу №ХФ/19-К, підписаним в.о. начальника РВУ «Харківавтогаз», позивачу оголошено зміст та ознайомлено з наказом ДП «Укравтогаз» №149к про відсторонення від роботи (а.с.19-20).

У подальшому, наказом ДП «Укравтогаз від 08.04.2019 №540к, встановлено, зокрема, ОСОБА_1 приступити до виконання посадових обов`язків головного інженера РВУ «Харківавтогаз» (а.с.72).

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив із того, що порушення кримінального провадження та проведення ДП «Укравтогаз» службового розслідування по відповідному факту - не є тією обставиною в розумінніст.46 КЗпП України, з настанням якої закон наділяє роботодавця правом на відсторонення того чи іншого працівника від роботи, відтак, вказані дії роботодавцем були здійсненні протиправно. При цьому, оскільки накази, якими позивача було відсторонено від посади вже скасовано, особами, що їх винесли, то підстави для їх скасування в судовому порядку відсутні.

Окрім того, місцевим судом було стягнуто з відповідачів на користь позивача різницю коштів між фактично виплаченою заробітною платою за час відсторонення - 32 дні та його середнім заробітком в сумі 1541,84 грн., оскільки таке відсторонення, на думку суду, було протиправним.

Проте, в повній мірі з такими висновками колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Так, зі змісту оскаржуваних наказів вбачається, що відсторонення позивача від роботи було обґрунтоване необхідністю проведення роботодавцем службового розслідування по факту нападу на працівника ДП «Укравтогаз» ОСОБА_3 та завдання йому тілесних ушкоджень, що, як убачається з аналізу ст.46 КЗпП, не входить до наведеного в ній переліку відповідних підстав.

При цьому, відповідно до п.10.9 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та перевірок у ДП «Укравтогаз» працівник Підприємства, стосовно якого проводиться розслідування, на час проведення такого розслідування може бути обмежений в доступі до ресурсів Підприємства (об`єктів і транспортних засобів. Інформаційних ресурсів та баз даних, обслуговування грошових коштів та матеріальних цінностей тощо). У цьому разі за таким працівником зберігається посадовий оклад та інші виплати. Надбавки і компенсації, передбачені трудовим договором та внутрішніми розпорядчими актами Підприємства. За наявності підстав, передбачених законодавством, Працівник, стосовно якого проводиться розслідування, може бути відсторонений від роботи.

Рішення про обмеження працівника у доступі до ресурсів можуть приймати керівники, яким надано право прийняття на роботу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання наказу.

Тривалість обмеження не повинна перевищувати час, передбачений для проведення службового розслідування, з урахуванням його продовження та призупинення.

Як убачається з аналізу даного пункту Інструкції, питання про відсторонення працівника від роботи вирішується за наявності підстав, передбачених законом.

При цьому, відповідним посадовим особам ДП «Укравтогаз» надано право лише вирішувати питання про обмеження працівника у доступі до ресурсів Підприємства, а не про відсторонення працівника від посади, це питання, як зазначено вище, вирішується за наявності підстав, визначених законом, зокрема положеннями ст.46 КЗпП України, у вичерпному перелізу якої не визначено такої підстави для відсторонення, як порушення кримінального провадження та проведення ДП «Укравтогаз» службового розслідування по відповідному факту.

Відтак, вирішуючи питання законності наказів про відсторонення позивача від посади, місцевий суд обґрунтовано виходив з невідповідності цих наказів статті 46 КЗпП України, оскільки в діях ОСОБА_1 не встановлено появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони.

Статтею 154 КПК України встановлено, що відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. При цьому строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 КПК України. Право на звернення до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про відсторонення особи від посади має прокурор та слідчий за погодженням з прокурором (частина перша статті 155 КПК України).

При цьому, як убачається з матеріал справи та не заперечується сторонами, в межах кримінального провадження, порушеного за фактом нападу на працівника ДП «Укравтогаз» ОСОБА_3 невідомих осіб та завдання йому тілесних ушкоджень, в порядку, передбаченому статтями 154, 155 КК України, слідчим суддею чи судом рішення про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків не ухвалювалось.

Відтак, враховуючи відсутність підстав для відсторонення ОСОБА_1 від роботи, передбачених статтею 46 КЗпП України, і незастосування такого відсторонення в межах кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсторонення останнього від виконання посадових обов`язків на посаді за період з 21.02.2019 року по 08.04.2019 року є незаконним.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що, позовні вимоги в частині скасування наказів є безпідставними, у зв`язку з відсутністю предмета спору - відповідні накази були скасовані особами, що їх видали.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що проведене тимчасове звільнення працівника від виконання його трудових обов`язків вчинене з саме з метою попередження негативних наслідків у зв`язку з порушенням кримінального провадження по факту нападу невідомих осіб на працівника ДП «Укравтогаз» ОСОБА_2 та проведення Підприємством службового розслідування по даному факту було здійснено в межах та на підставі вимог закону, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведене спростовується викладеним вище.

Твердження апелянта про те, що висновок місцевого суду стосовно того, що перелік підстав для відсторонення від роботи є вичерпним і може бути розширений чи змінений лише за законом, є безпідставним на підставі п.10.9 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та перевірок у ДП «Укравтогаз», затвердженої наказом №40 від 22.02.2018 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки з детального аналізу вказаного пункту Інструкції, вбачається, що Підприємство не мало повноважень на здійснення саме відсторонення працівників від займаних посад.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що в разі встановлення, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП).

Відтак, як убачається з матеріалів справи, наказом директора ДП «Укравтогаз» №149к від 19.02.2019 року відсторонено від виконання трудових обов`язків сім працівників ДП «Укравтогаз», у тому числі - ОСОБА_1 (п.4 наказу) та визначено, що на період відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи йому виплачується заробітна плата у розмірі посадового окладу.

Відповідно до відомості (Додаток 1, а.с.69) про заробітну плату ОСОБА_1 , в період його відсторонення від роботи ( лютий - березень 2019 року) йому виплачувалась заробітна плата у відповідному розмірі, як того вимагає положення ст.235 КЗпП. Вказане не оспорюється та не спростовано позивачем.

При цьому, вимоги позовної заяви в частині начебто неповної виплати заробітної плати ОСОБА_1 - різниця між фактично виплаченою заробітною платою та середньою заробітною платою за два місяці, що передували відстороненню, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, законом визначено, що в період відсторонення, працівнику підлягає виплаті його середня заробітна плата, яка, як убачається, з матеріал справи, була виплачена ОСОБА_1 у визначеному у розмірі.

Згідно ст.2 ЗУ Про оплату праці» основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відтак, оскільки законом визнано обов`язок роботодавця по виплаті працівнику ОСОБА_1 заробітної плати, який ним виконано, то відсутні правові підстави для задоволення вимог в частині стягнення з ДП «Укравтогаз» на користь позивача різниці у заробітній платі за час відсторонення від роботи у сумі 1541,84грн., а тому рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні даних вимог.

Доказів, які б вказували на наявність підстав для призначення роботодавцем ОСОБА_1 в період відсторонення від роботи надбавок, премій, т.п. матеріали справи не містять.

Частиною 7 статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, судові витрати понесені апелянтом при подачі скарги в сумі 1152,60 грн. підлягають компенсації за рахунок держави.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» , - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час відсторонення від роботи у сумі 1541,84 (одна тисяча п`ятсот сорок одна гривня 84 грн.) грн. та судових витрат в сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.),- скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його користь заробітної плати за час відсторонення від роботи, - відмовити.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Судові витрати, понесені Дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» компенсувати за рахунок держави, шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» судового збору в сумі 1152,60 (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 коп. ) грн., шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак