П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі :
Головуючого: Прокопчук Л.М.
Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.
Із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.
за участю учасників справи: представника позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Біцюк А.В. в приміщенні того ж суду, повний текст якого складено 12.09.2018 року, у цивільній справі (єдиний унікальний номер справи 487/3461/18, номер провадження 22-ц/812/50/19) за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування коштів за понаднормово використану відпустку та відшкодування вартості речового майна на загальну суму 2067,17 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач проходив службу у військовій частині в якості молодшого сержанта на посаді командира відділення світлотехнічного забезпечення радіотехнічного центру забезпечення польотів вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , а наказом командира військової частини по особовому складу від 22.08.2017 року № 34-РС та наказу командира тієї ж частини по стройовій частині від 30.08.2017 року № 170 його 30 серпня 2017 року було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «е» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через службову невідповідність та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В період з 13 лютого по 15 березня 2017 року відповідачем було використано щорічну основну відпустку за 2017 рік в повному обсязі.
Посилаючись на вимоги абз.4 ч.14 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також на п.п. 37.10, 37.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом МОУ від 11.06.2008 року № 260, у зв`язку з тим, що відповідач звільнився до закінчення того календарного року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, просив стягнути 1668,54 грн., що становить 12 днів щомісячної основної відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилась після його звільнення.

Крім того, просив стягнути вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на суму 398,63 грн. (а.с. 2-5).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Військової частини НОМЕР_1 відшкодування вартості речового майна 398,63 грн., судові витрати 1762,00 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено (а.с. 25-26).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права (а.с. 29-34).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Відповідач просив ухвалити рішення відповідно до вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Судом встановлено, що 30 серпня 2017 року на підставі наказу командира військової частини (по особовому складу) від 22.08.2017 року № 34-РС та наказу командира тієї ж частини (по стройовій частині) від 30.08.2017 року № 170 молодшого сержанта ОСОБА_2 командира відділення світлотехнічного забезпечення радіотехнічного центру забезпечення польотів вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 його було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «е» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через службову невідповідність та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
За період з 13 лютого 2017 року по 15 березня 2017 року відповідачем було використано щорічну відпустку за 2017 рік в повному обсязі. Відповідно до розрахунку фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 відрахування з грошового забезпечення відповідача, виходячи з грошового забезпечення, яке отримав відповідач за дні щорічної основної відпустки, пропорційно дням, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилась після його звільнення, складає 1668,54 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення вказаної суми, суд застосував положення п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України.

Але з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу четвертого частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( в редакції, чинній на час звільнення) у разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

Такі ж самі приписи має п. 37.14. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міноборони від 11.06.2008 року № 260 (яка діяла на час звільнення): у разі звільнення осіб офіцерського складу та осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, до закінчення календарного року, за який вони вже використали щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, на підставі наказу відповідного командира (начальника) провадиться відрахування з їхнього грошового забезпечення за дні щорічної основної та щорічної додаткової відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після їх звільнення.

Розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню з грошового забезпечення, здійснюється виходячи з грошового забезпечення, яке отримав військовослужбовець за дні щорічної основної та щорічної додаткової відпустки, пропорційно дням, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після їх звільнення.

Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 30.08. 2017 року № 170 з грошового забезпечення при звільненні відповідача слід провести відрахування коштів за 12 діб відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилась після звільнення (а.с. 7). В справі відсутні дані про те, що зазначений наказ скасовано.

Відповідно до довідки нарахованих для виплати та утримання видів забезпечення відносно відповідача при звільненні йому нараховано грошового забезпечення 4902,04 грн., в той же час нараховано до утримання 6969,21 грн., тобто за рахунок нарахованого грошового забезпечення, погашення сум, нарахованих до утримання, не відбулося. Заборгованість 2067,17 грн. (6969,21 4902,04) складається з 1668,54 грн. - заборгованості за дні відпуски, які були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення відповідача, та 398,63 грн. заборгованості за вартість речового майна (а.с.8, 12-13).

Застосування судом першої інстанції положень п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України до спірних правовідносин є помилковим.
Поняття заробітної плати визначено статтею першою Закону України «Про оплату праці»: заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею другою вказаного закону визначена структура заробітної плати, яка складається з основаної, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних витрат.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У пунктах 1.2, 1.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року N 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, яка розроблена відповідно до Законів України "Про державну статистику" та "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків повторюються вищенаведені поняття. В розділі 3 вказаної Інструкції перелічені виплати, які не належать до виплат, що належать до фонду оплати праці. Зокрема в п. 3.34 розділу 3 Інструкції зазначено, що до них не належить грошове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 N 2011-XII (з наступними змінами) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Аналіз наведених нормативних актів свідчить про те, що грошове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України не належить до заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, інших грошових сум, наданих фізичній особі як засіб до існування.

За такого, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, рішення суду першої інстанції, в частині, яка оскаржується, підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову в частині стягнення коштів за понаднормово використану відпустку.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідач на час розгляду справи судом першої інстанції і на теперішній час є військовослужбовцем, справа пов`язана з виконанням ним службового обов`язку, суд першої інстанції помилково поклав на відповідача обов`язок по сплаті судового збору, тому і в зазначеній частині рішення суду слід скасувати, а понесеніпозивачем судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову та в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за понаднормовано використану відпустку задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 кошти за понаднормовано використану відпустку в сумі 1668,54 грн.

Понесені позивачем судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Судді: Н.В. Самчишина
Л.М. Царюк
Повний текст постанови складено 21 січня 2019 року