Справа № 127/4302/15-ц
Провадження № 22-ц/801/2234/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Іщук Т.П. у м. Вінниці, зі складенням його повного тексту 08 серпня 2019 року,

у справі № 127/4302/15-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , про звернення стягнення на земельну ділянку,

встановив:

В березні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до Фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ФОП ОСОБА_2 про звернення стягнення на земельну ділянку.

Позов мотивований тим, що 30.08.2007 між позивачем та ФОП ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №08/07-099, відповідно до якого остання отримала кредит у виді поновлювальної кредитної лінії з лімітом в 160 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,6 % річних, з кінцевим терміном повернення 25.08.2010, до якого 29.01.2009 вносилися зміни.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором тієї ж календарної дати між банком та Товариством було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передане належне на праві власності Товариству нерухоме майно цілу частку магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До цього договору 29.01.2009 також вносилися зміни. Відповідно до умов договору іпотеки предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 1636 кв.м. та з моменту набрання чинності цим договором, іпотекодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, у спільну діяльність, у безоплатне користування іншим особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися ним, тільки за письмовою згодою іпотекодержателя. 30.09.2008 на земельну ділянку, на якій знаходиться предмет іпотеки, Товариство отримало державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1636 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:049:0007 з цільовим призначенням землі промисловості, транспорту (для комерційних потреб).

Позивач зазначав, що відповідно до ст. 5,6 Закону України «Про іпотеку», при зверненні стягнення на предмет іпотеки звернення стягнення підлягає і на земельну ділянку. ФОП ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов`язання в зв`язку з чим станом на 14.01.2015 виникла заборгованість в розмірі 183275,56 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.01.2015 становить 2 890 475,15 грн,

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,1636 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:049:0007, яка на момент звернення до суду вже належала ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 10.06.2013, укладеного між Товариством та ОСОБА_1 .. Звернення стягнення провести шляхом продажу банком предмета іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на земельну ділянку у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивши початкову ціну вартості реалізації предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2016 припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,08 га із земельної ділянки, кадастровий номер :01:049:0007, по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами та визнано право власності на неї за банком, позивач змінив позовні вимоги та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,0836 га із земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки :01:049:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на земельну ділянку у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивши початкову ціну вартості реалізації предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Зменшивши позовні вимоги позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 175 191,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.01.2019 становить 4 854 443,31 грн., яка складається з: 147 609,25 доларів США заборгованість за основним боргом та 27 581,96 доларів - заборгованість по процентам відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,0836 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 , із земельної ділянки, кадастровий номер :01:049:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною вказаної земельної ділянки для її подальшої реалізації на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 в задоволенні позову відмовлено (а.с.8-10, т.3).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15.06.2016 вказане рішення залишене без змін (а.с.100-102, т.3).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 21.06.2017 рішення суду першої та ухвала апеляційної інстанцій скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.203-205, т.3).

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №08/07-099 від 30 серпня 2007 року в розмірі 129 088,48 доларів США (сто двадцять дев`ять тисяч вісімдесят вісім доларів 48 центів), що відповідно до офіційного курсу Національного банку України гривні до долара США на 02.08.2019 становить 3 272 382,51 грн (три мільйони двісті сімдесят дві тисячі триста вісімдесят дві гривні 51 коп.), з яких: заборгованість за основним боргом 129 088,48 доларів США, звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,0836 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ідентифікаційній номер НОМЕР_1 , із земельної ділянки, кадастровий номер :01:049:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів. В решті вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат (а.с. 126-130, т. 7).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю Гапонюк А.Л. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року і відмовити в позові АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що не можна вважати законним подання первісного позову про звернення стягнення на земельну ділянку від 11.03.2015 представником без належних повноважень ОСОБА_4 , що надав суду незаконну довіреність від 11.10.2012, завірену печаткою неіснуючої Вінницької філії. Позивач незаконно, без повідомлення відповідачів 14.11.2017 та 17.01.2019 змінював позовні вимоги мотивуючи це тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2016 визнано право власності позивача на спірну земельну ділянку площею 0,8 га. Фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ, що не є стороною за кредитним договором № 08/07-099 від 30.08.2007, не володіє інформацією про розмір заборгованості та позбавлена перевірити правильність вирахування заборгованості, 26.10.2018 подала клопотання про призначення експертизи, яке було судом відхилене. Фірма «ІВО+КГ» і ОСОБА_1 не є позичальниками за кредитним договором і іпотека не поширюється на земельну ділянку, яка є власністю ОСОБА_1 , а предметом іпотеки є лише магазин з прибудовами, загальною площею 194,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки є фактичне подвоєння суми заборгованості і в будь-якому випадку є неправильним та передчасним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі-банк) та ФОП ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №08/07-099, відповідно до якого остання отримала кредит у виді поновлювальної кредитної лінії з лімітом в 160 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,6% річних, з кінцевим терміном повернення - 25.08.2010. 29.01.2009 до цього договору вносилися зміни, зокрема сторони дійшли згоди про внесення змін в істотні умови кредитування, виклавши їх в новій редакції.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 30.08.2007 між банком та Товариством укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передане належне на праві власності Товариству нерухоме майно цілу частку магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Умови договору визначають, що предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 1636 кв.м., що підтверджується рішенням виконкому Вінницької ради народних депутатів від 05.12.1996 року № 957 (п.8). Відповідно до пунктів 16, 20 договору з моменту набрання ним чинності, іпотекодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, у спільну діяльність, у безоплатне користування іншим особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися ним, тільки за письмовою згодою іпотекодержателя. 29.01.2009 до цього договору вносилися зміни в частині змін ознак забезпечувального зобов`язання.

Відповідно до умов цього договору іпотекою забезпечувалися виконання зобов`язань позичальника з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати процентів за користування кредитом у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати винагороди за відкриття позичкового рахунку, сплати винагороди за кредитне обслуговування відновлювальної кредитної лінії, сплати пені, в порядку та розмірі, визначених п.5.1 кредитного договору, сплати штрафу в розмірі 2% від суми отриманого кредиту, за порушення зобов`язань, передбачених конкретними пунктами договору, сплати штрафу в розмір 25 % від суми кредиту, використаного не за цільовим призначенням ( п.2 договору іпотеки).

Земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки, площею 1636 кв.м на момент укладення договору іпотеки належала Товариству на праві постійного користування відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутаті від 05.12.1996 за №957, на підставі якого 12.12.1996 виданий державний акт постійного користування, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за №139.

30.09.2008 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.06.2008 за № 1504 Товариство набуло право власності на земельну ділянку та отримало державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1636 га від 30.09.2008 з цільовим призначенням земельної ділянки - землі промисловості, транспорту (для комерційних потреб).

Позичальник неналежно виконувала умови кредитного договору. Зважаючи на порушення позичальником своїх зобов`язань, банк звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.05.2013 по справі № 9/156/10 в рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №08/07-099 від 30.08.2007 в розмірі 205755,11 дол. США, що еквівалентно 1624066,20 грн., звернуто стягнення на цілу частку магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв.м, що складається: тамбур 1, площею 2,9 кв.м; кімната чергового 2, площею 2,8 кв.м; торговельний зал 3, площею 115,6 кв.м; бухгалтерія 4, площею 4,9 кв.м; вбиральня 5, площею 1.5 кв.м; коридор 6, площею 10,2 кв.м; склад 7, площею 19,1 кв.м; склад 8, площею 13,2 кв.м; підсобне приміщення 9, площею 3,3 кв.м; кабінет 10, площею 21,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належну Фірмі "ІВО+КГ" у формі ТОВ на праві приватної власності на нерухоме майно, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з публічних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1310088,00 грн.

10.06.2013 між Товариством та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1636 га, кадастровий №:01:049:007, по АДРЕСА_1 .

Банк оспорював договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 08.12.2014 року по справі №127/329/14-ц відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ Приватбанк до Фірми "ІВО+КГ" у формі ТОВ, ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Конюк В.О., про визнання недійним правочину щодо відчуження цієї земельної ділянки.

24.04.2015 приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу на підставі акту державного виконавця про передачу нереалізованого майна від 17.04.2015, посвідчив, що банку належить на праві власності майно, що складається з магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що видане Свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 471. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень право власності на це майно зареєстроване за ПАТ КБ «Приватбанк» 24.04.2015.

Банк, набувши право власності на магазин з прибудовами, загальною площею 194,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності на неї. Відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2016 в справі №127/20446/15-ц за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про припинення права власності, визнання права власності на земельну ділянку, скасування рішення та державної реєстрації права власності, припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки, кадастровий №:01:049:007 по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить на праві власності ПАТ КБ "Приватбанк" та визнано право власності ПАТ КБ "Приватбанк" на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки кадастровий №:01:049:007 по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить на праві власності ПАТ КБ "Приватбанк".

В березні 2015 року банк звернувся до суду з даним позовом про звернення стягнення на земельну ділянку, та з урахуванням наступних змін (в тому числі і з урахування рішення суду по справі №127/20446/15-ц) просив звернути стягнення на 0,0806 га ( іншу частину земельної ділянки). Звертаючись до суду, банк вказує про поширення іпотеки на земельну ділянку на якій розташований предмет іпотеки.

Судом встановлено, що на момент укладення договору іпотеки 30.08.2007 земельна ділянка на якій знаходився предмет іпотеки (магазин з прибудовами) перебувала в іпотекодавця на праві постійного користування. При цьому, умови договору іпотеки визначають, що предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 1636 кв.м., що підтверджується рішенням виконкому Вінницької ради народних депутатів №957 від 05.12.1996. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (п.8). Відповідно до п. 20.10 договору, іпотекодавець зобов`язаний не допускати дострокового припинення права користування земельною ділянкою. Відповідно до п. 20.11 в разі отримання вимоги, передбаченої п. 18.11 цього договору (вимога про усунення порушень кредитного договору та/або договору іпотеки), іпотекодавець зобов`язаний в тридцятиденний строк з моменту її отримання виконати належним чином порушені зобов`язання, а у випадку невиконання в зазначений строк повідомити про це іпотекодержателя та направити у відповідний державний орган, який здійснює повноваження по розпорядженню земельною ділянкою, заяву про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою (в зазначений строк повідомити про це іпотекодержателя та направити орендодавцю заяву про зміну сторони по договору оренди у зв`язку із продажом предмету іпотеки).

Надалі, як установлено судом, іпотекодавець набув право власності на земельну ділянку, на якій розміщений предмет іпотеки ( договір купівлі-продажу від 02.06.2008 та державний акт від 30.09.2008) та на момент звернення стягнення на предмет іпотеки земельна ділянка належала іпотекодавцю на праві власності.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з аналізу ст. 6 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов`язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватись і на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об`єкт (або будівля, або забудована земельна ділянка). До такого висновку дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 8 грудня 2010 року в справі № 6-50440св10.

Врахував, що відповідно до п. 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо предметом іпотеки є об`єкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва. Якщо будівля (споруда), у тому числі й об`єкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об`єкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5 - 6, 16 Закону України "Про іпотеку"). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. У зв`язку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи об`єкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає звернення стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано об`єкт нерухомості.

Вказав на аналогічну правову позицію викладену і в листі Верховного Суду України від 01.02.2015 «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна».

Зважаючи на принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою та умови договору іпотеки від 30.07.2008, суд дійшов висновку, що іпотека поширюється і на земельну ділянку площею 0,1636 га, кадастровий №:01:049:007, по АДРЕСА_1 , на якій розташована нерухомість (магазин з прибудовами).

До такого висновку суд дійшов з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного суду від 16.05.2018 року в справі №520/258/16-ц, ухвалі ВССУ від 04.11.2015 року в справі №6-23934св15. При цьому суд також врахував висновки, викладені в ухвалі ВССУ від 21.06.2017 в даній справі.

Земельна ділянка, яка перебувала в користуванні іпотекодавця на момент укладення договору іпотеки не була предметом іпотеки, що відповідає положенням ст.12 Закону України «Про іпотеку». Однак, ставши в період дії іпотеки об`єктом права власності іпотекодавця, її юридична доля визначена долею нерухомості, що слідує з «принципу слідування». Отже, на таку земельну ділянку поширюється іпотека та на неї можливо здійснювати стягнення.

Суд вірно встановив, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на іпотеку.

10.06.2013 Товариство відчужило земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 830. Вказана обставина в силу положень ст.23 Закону України «Про іпотеку» не припинила поширення іпотеки на земельну ділянку, а тому на неї слід звернути стягнення.

Суд підставно вважав, що оскільки право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 , а тому слід звернути стягнення на земельну ділянку, належній їй та задовольнити позовні вимоги щодо неї, а не щодо Товариства, яке цю земельну ділянку відчужило.

Щодо заперечення відповідачів, що вони не є боржниками, суд вказав на те, що особа, яка володіє майном на яке поширюється іпотека має всі права і несе всі обов`язки за іпотечним договором у тому ж обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на іпотеку.

Суд також зауважив, що перехід до банку права власності на частину цієї земельної ділянки (0,08 га) під самою ж будівлею відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2016 в справі №127/20446/15-ц в порядку статті 120 ЗК України не припинило поширення іпотеки на іншу частину земельної ділянки, про звернення стягнення на яку поданий позов.

Суму заборгованості, в рахунок якої слід звернути стягнення, суд першої інстанції визначив як обставину, що встановлена рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.05.2013 по справі № 9/156/10, що відповідає положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Встановлений розмір заборгованості на день розгляду справи, яка складає 205755,11 дол. США, з яких: 160000,00 доларів США заборгованість за кредитом, 2037,73 доларів США заборгованість за поточними відсоткам, 43 717,78 доларів США заборгованість по простроченим відсоткам.

Враховуючи наведене, безпідставними є доводи апеляційної скарги, що Фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ, що не є стороною за кредитним договором № 08/07-099 від 30.08.2007, не володіє інформацією про розмір заборгованості та позбавлена перевірити правильність вирахування заборгованості, а подане нею клопотання про призначення експертизи було судом відхилене, оскільки Фірма «ІВО+КГ» у формі ТОВ була стороною в господарському процесі по справі № 9/156/10.

Погоджуючись з розрахунком, наданим позивачем, що заборгованість по тілу кредиту становить 147 609,25 доларів США, суд першої інстанції вірно вважав, що вказана сума заборгованості підлягає зменшенню з урахуванням вартості земельної ділянки (0,080 га), яка перейшла до банку відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2016 в справі №127/20446/15-ц. При цьому, з огляду на час набуття банком права на цю земельну ділянку, обґрунтовано взяв до уваги її вартість відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного Вінницькою торгово-промисловою палатою, і прийшов до висновку про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,0836 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ідентифікаційній номер НОМЕР_1 , із земельної ділянки, кадастровий номер :01:049:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 08/07-099 від 30.08.2007 в розмірі 129 088,48 доларів США.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що фірма «ІВО+КГ» і ОСОБА_1 не є позичальниками за кредитним договором і іпотека не поширюється на земельну ділянку, яка є власністю ОСОБА_1 , а предметом іпотеки є лише магазин з прибудовами, загальною площею 194,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 не спростовують вірні висновки суду першої інстанції, який надав їм належну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Посилання апеляційної скарги на те, що не можна вважати законним подання первісного позову про звернення стягнення на земельну ділянку від 11.03.2015 представником без належних повноважень ОСОБА_4 , що надав суду незаконну довіреність від 11.10.2012, завірену печаткою неіснуючої Вінницької філії, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення, не спростовують висновки суду та відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 376 ЦПК України не є підставами для скасування судового рішення повністю або частково. Крім того, враховуючи реалізацію права особи на звернення до суду, процесуальні права Фірми "ІВО+КГ" у формі ТОВ цим порушені не були, а представник позивача ОСОБА_5 заявлені вимоги в суді підтримав.

Стосовно наведених в апеляцій скарзі доводів, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, що відмінний від позичальника в рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї тієї самої суми заборгованості, у зв`язку з чим відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, слід зазначити таке.

В постанові від 18 вересня 2018 року по справі № 921/107/15-г/16, яка стосувалася звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд у складі Великої Палати прийшов до висновку, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення. Що ж стосується іпотеки, то вона має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Тобто, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Звернення стягнення на предмет іпотеки є відмінною вимогою від вимоги про стягнення заборгованості, адже порядок задоволення вимог іпотекодержателя врегульовано спеціальною статтею 33 Закону України «Про іпотеку», а не загальними нормами Цивільного Кодексу, які регулюють відносини пов`язані з основним зобов`язанням. На підставі цього суд зазначив, що застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновку не спростовують.

У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

М. В. Матківська