ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» січня 2019 року

м. Харків

справа № 635/7457/18-ц

провадження № 22ц/818/921/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Асавалюк О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі - приватний виконавець Харківської області Родін Г.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року в складі судді Савченка Д.М.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця Харківської області Родіна Геннадія Вікторовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко Марини Анатоліївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. від 27 вересня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1187, яким звернуто стягнення відповідно до договору застави (транспортних засобів), №3-0413/13/37-ZS від 20 листопада 2013 року, реєстровий №2856, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Яновою О.Г., на автомобіль марки LEXUS модель ЕS 350, тип - легковий седан-В, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2, колір-чорний, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 29 липня 2008 року, яке видано ВРЕР №2 ГУ МВС України в м. Харків, серія НОМЕР_3 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу задовольнити вимоги стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» в сумі 819 730,39 грн.; стягнути з приватного виконавця Харківської області Родіна Г.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» матеріальну шкоду, заподіяну безпідставним, примусовим транспортуванням легкового автомобіляLEXUS модель ЕS 350, НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності, та на час перебування його на спеціальному майданчику в місті Харкові по вулиці Пушкінській, 107 у розмірі згідно платіжних доручень; стягнути з відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 23 000,00 грн.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що приватним виконавцем Родіним Г.В. відкрито виконавче провадження з виконання оспорюваного виконавчого напису та винесено постанову про арешт майна боржника, а саме транспортного засобу.

На виконання зазначеної постанови 13 жовтня 2018 року о 12:10 год. в м. Харкові по проспекту Гагаріна інспектор взводу №1 роти №2 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції Самойленко Д.В. здійснив примусове затримання транспортного засобу ОСОБА_1 та доставив його на спеціальний майданчик в м. Харкові по вулиці Пушкінській, 107.

Зазначив, що приватним виконавцем не виносилась постанова щодо обмеження права користування майном, отже, відсутні правові підстави для позбавлення права володіння та користування легковим автомобілем.

Вказав, що має побоювання щодо того, чи взагалі перебуває автомобіль на спеціальному майданчику у м. Харкові по вулиці Пушкінській, 107, та неповернення автомобіля приватним виконавцем є грубим порушенням норм чинного законодавства та свідчить про його необ'єктивність.

Зазначив, що вимог про скасування арешту транспортного засобу, який накладено на виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, він не заявляв, а лише просив повернути належний йому транспортний засіб для користування.

Вказав, що приватний виконавець не врахував властивостей майна та його значення для боржника, не звернув уваги на відсутність доказів цілеспрямованих дій будь-яких осіб, направлених на знищення чи пошкодження майна, що фактична заборона користування цим майном може призвести до невиконання вимог стягувача, які є безпідставними, та не перевірені приватним нотаріусом.

Зазначив, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову унеможливить виконання прийнятого судом можливого рішення про задоволення позову, а транспортний засіб так і не буде повернутий позивачу, оскільки його місце перебування не відомо.

Крім того, невжиття заходів забезпечення позову призведе до погіршення стану майна - псування, розукомплектування чи угону транспортного засобу.

Просив до вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі законної сили зобов'язати приватного виконавця Родіна Г.В. повернути йому легковий автомобіль LEXUS модель ЕS 350, тип - легковий седан-В, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого ВРЕР №2 ТУ МВС України м. Харків 29 липня 2008 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги заяви про забезпечення позову. Вказав, що заходи забезпечення позову, які він просив вжити, не є тотожними за змістом задоволенню заявлених позовних вимог; що він не був повідомлений про вчинення виконавчого напису, відкриття виконавчого провадження та був позбавлений можливості оскаржити такі дії; що майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржнику, проте, на даний час йому не відомо місце перебування його транспортного засобу; що його автомобіль доставлено на спеціальний майданчик, який належить Державному підприємству Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», яке перебуває в процесі припинення; що ним належним чином виконувались обов'язки щодо збереження заставного майна.

11 січня 2019 року та 14 січня 2019 року від приватного виконавця Родіна Г.В. до суду апеляційної інстанції надійшли відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1, який вважав апеляційну скаргу ОСОБА_1 необгрунтованою. При цьому зазначив, що арешт на автомобіль накладено в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису, в якому зазначено про звернення стягнення на цей автомобіль.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Харківської області Родіна Г.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця Родіна Г.В. з 02 жовтня 2018 року.

Із змісту виконавчого напису вбачається, що його вчинено 27 вересня 2018 року і стосується він звернення стягнення на підставі договору застави транспортних засобів №3-0413/13/37-ZS від 20 листопада 2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Яновою О.Г. за реєстровим №2856, на автомобіль марки LEXUS модель ЕS 350, тип - легковий седан-В, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2, колір-чорний, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29 липня 2008 року, виданого ВРЕР №2 ГУ МВС України в м. Харків, серія НОМЕР_3 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу слід задовольнити вимоги стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» в сумі 819 730,39 грн.

09 жовтня 2018 року приватним виконавцем Харківської області Родіним Г.В. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1, якою накладено арешт на вищевказаний автомобіль.

Крім того, 09 жовтня 2018 року постановою приватного виконавця Харківської області Родіна Г.В. цей автомобіль оголошено у розшук.

З акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 13 жовтня 2018 року вбачається, що інспектор взводу №1 роти №2 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції Самойленко Д.В. на виконання постанови приватного виконавця Харківської області Родіна Г.В. про арешт майна боржника здійснив примусове затримання транспортного засобу ОСОБА_1 та доставив його на спеціальний майданчик в м. Харкові по вулиці Пушкінській, 107.

26 жовтня 2018 року виконавче провадження зупинено на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2018 року про зупинення стягнення у виконавчому провадженні до вирішення справи по суті.

За змістом частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 фактично просив скасувати заходи забезпечення, вжиті приватним виконавцем щодо примусового виконання виконавчого напису, предметом якого є заставний автомобіль.

Із змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, предметом якого є заставний автомобіль.

Враховуючи, що позивачем заявлено позовну вимогу про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на автомобіль таким, що не підлягає виконанню, та у заяві про забезпечення позову він просив зобов'язати приватного виконавця повернути йому зазначений автомобіль, його посилання на те, що принцип співмірності позову та засобів забезпечення позову не порушено є безпідставними, оскільки обраний в заяві позивачем засіб забезпечення позову фактично вирішує спір по суті.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 цього не спростувала.

Доводи позивача щодо можливої втрати або погіршення його майна ґрунтуються лише на його припущеннях та не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, як вбачається звідомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2018 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні до вирішення справи по суті.

Посилання позивача на неправомірність дій приватного виконавця не можуть бути взяті до уваги як підстава для забезпечення позову, що не позбавляє позивача можливості оскаржити дії приватного виконавця у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, відсутні причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об'єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об'єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду позивачем не наведено.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду не вбачається.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді П.В.Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року.