Ухвала

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/20143/18

провадження № 61-21692ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року позивачі звернулися до суду із позовом, який мотивували наступним.

Сторони є співвласниками домоволодіння на АДРЕСА_1 . Відповідачам на праві власності за договором купівлі-продажу від 2004 року належить 5/9 частин цього ж домоволодіння. З часу придбання відповідачами нерухомого майна вони ним не користуються та його не утримують, що призвело до його руйнування, викликало аварійний та небезпечний стан для іншої частини домоволодіння, відповідно загрожує життю та здоров`ю інших співвласників. У зв`язку з такою бездіяльністю відповідачів позивачі постійно несуть додаткові витрати для підтримання своєї частини будинку, в якій постійно проживають. На даний час для усунення пошкоджень конструктивних елементів покрівлі та зовнішнього стінового огородження необхідно здійснити ремонтні роботи, вартість яких в попередньому розрахунку може становити 500 000 грн.

Своєю бездіяльністю відповідачі свідомо та грубо порушують права позивачів щодо вільного користування та розпорядження належним їм нерухомим майном. У зв`язку з цим просили встановити факт руйнування нерухомого майна, а саме, 5/9 частин житлового будинку; усунути перешкоди у користуванні належним позивачам майном шляхом надання дозволу на спорудження на місці зруйнованої частини нерухомого майна підпірної конструкції; стягнути з відповідачів на користь позивачів витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 490 000 грн. Крім того, оскільки майно відповідачів припинило своє існування, а руїни, які залишились після нього, постійно обвалюються, відповідачі відмовляються утримувати своє майно, що в свою чергу призводить до руйнації майна (частини будинку), що належить позивачам, це завдає позивачам душевних та психічних страждань. За таких умов вони оцінили розмір компенсації спричиненої їм моральної шкоди у 10 000 грн кожен, яку вони просять суд стягнути з відповідачів на їх користь.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року позов задоволений.

Постановлено встановити факт руйнування нерухомого майна, належного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а саме, 5/9 частин житлового будинку на АДРЕСА_1 , до складу якого входить: частина кухні під літерою «3-4» площею 2,0 кв. м, жила кімната літера «3-5» площею 21,2 кв. м, кухня під літерою «4-3» площею 13,5 кв. м, жила кімната під літерою «4-4» площею 13,1 кв. м, жила кімната під літерою «4-5» площею 12,6 кв. м, тамбур під літерою «V» площею 2,8 кв. м, кладова під літерою «VI» площею 2,8 кв. м, веранда під літерою «VII» площею 7,6 кв. м, 1/2 сараю під літерою «Б», 1/2 сараю під літерою «В», сарай під літерою «Г», погріб під літерою «И», вбиральня під літерою «К», 1/3 частина споруджень, жила кімната під літерою «2-3» площею 12,6 кв. м, кухня під літерою «2-2» площею 8,2 кв. м, тамбур під літерою «ІІІ» площею 2,4 кв. м, погріб під літерою «3», сараї під літерою «Е», «Ж», «Д», 1/6 частина сараю під літерою «Б», 1/6 частина сараю під літерою «В», 1/9 частина споруджень, жила кімната літера «3-3» площею 12,0 кв. м, 1/2 частина кухні під літерою «5-3» площею 6,0 кв. м, коридор під літерою «3-2» площею 3,4 кв. м, 1/2 частина кухні під літерою «3-4» площею 2,6 кв. м, тамбур під літерою «VI» площею 2,5 кв. м, 1/6 сараю під літерою «Б», 1/6 сараю під літерою «В», 1/9 частина споруджень.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності 1/3 частиною житлового будинку на АДРЕСА_1 , шляхом надання їй дозволу на спорудження на місці зруйнованої частини нерухомого майна підпірної конструкції.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належною йому на праві власності 1/9 частиною житлового будинку на АДРЕСА_1 , шляхом надання йому дозволу на спорудження на місці зруйнованої частини нерухомого майна підпірної конструкції.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 165 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 165 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 85 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на спорудження підпірної конструкції в сумі 85 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року скасовано. В задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні майном відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

04 грудня 2019 року ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року в зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимога про усунення перешкод у користуванні майном. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 500 = 960 500, 00 грн) та становить 510 000 грн. Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана ОСОБА_1 постанова Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року ухвалена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький