РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Кремінна

Справа № 414/3158/18

Провадження № 2/414/61/2019

Кремінський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Акулова Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні під час загального позовного провадження в залі суду м. Кремінна справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В зазначеному житловому будинку зареєстровані донька ОСОБА_2, онук ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_4. ОСОБА_2 не мешкає за місцем реєстрації з 12.07.2012 року, ОСОБА_3 - з 12.04.2013 року, ОСОБА_4 - з 03.11.2011 року відповідно. Відповідачі тривалий час не проживають в житловій будівлі за вказаною адресою, за власною згодою виписуватись з житлової будівлі не бажають, комунальні платежі не сплачують.

З огляду на це позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 як таких, що не мешкають за місцем реєстрації на протязі більше року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, в заяві просила справу розглянути за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення рішення. 23 січня 2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд.

Суд, вислухавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7; дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали, що знають родину позивача, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 тривалий час не мешкають за місцем реєстрації, зокрема колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - з моменту розірвання шлюбу, місцезнаходження їх не знають.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

На даний час за вказаною вище адресою зареєстровані позивач ОСОБА_1, її донька ОСОБА_2, онук ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_4, шлюб з яким розірвано 03.11.2011 року (а.с. 10, 11). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 15.11.2018 року, ОСОБА_2 не мешкає за місцем реєстрації з 12.07.2012 року, ОСОБА_3 - з 12.04.2013 року, ОСОБА_4 - з 03.11.2011 року відповідно (а.с. 12).

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положення ст. 405 ЦК України мають посилання на те, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, вказаними нормами, а саме частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

При цьому частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що члени сім'ї власника домоволодіння ОСОБА_1 - її донька ОСОБА_2, онук ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_4, зареєстровані за зазначеною вище адресою та не мешкають більше року, платежів не сплачують, а тому є всі підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1, як таких, що не мешкають більше року.

Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 150,156 ЖК УРСР та керуючись 10, 76, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354, 355ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Є.М. Акулов