Постанова

Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/62953/16-ц

провадження № 61-29074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач 1 - голова Київської міської державної адміністрації,

відповідач 2 - Київський міський голова,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва у складі судді Бортницької В. В. від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Лапчевської О. Ф., Гаращенка Д. Р. від 26 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до голови Київської міської державної адміністрації, Київського міського голови про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів влади і місцевого самоврядування, у розмірі 1 709 982 грн 04 коп.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , як власник індивідуального цегельного гаражу по АДРЕСА_1 , у зв`язку з бездіяльністю структурних підрозділів Київської міської державної адміністрації, які підпорядковані відповідачам, не зміг отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний гараж.

У зв`язку з відсутністю оформлення за ним права власності на земельну ділянку, він здійснив відчуження лише гаражу, у зв`язку з чим йому було завдано збитки на суму 1 709 982 грн 04 коп.

Посилаючись на те, що невиконання відповідачами обов`язків щодо контролю над суб`єктами владних повноважень призвело до завдання ОСОБА_1 збитків, останній просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києвавід 21 грудня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що місцезнаходженням відповідачів є вул. Хрещатик, 36 у м. Києві, а тому справа підсудна Шевченківського районному суду м. Києва.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про повернення позовної заяви ОСОБА_1 для подання до належного суду, визначеного відповідно до правил статті 109 ЦПК України 2004 року.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанцій, направивши справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що позов було заявлено до відповідачів, як фізичних осіб, у зв`язку з чим посилання судів на частину другу статті 109 ЦПК України 2004 року є безпідставними. Крім того, обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 вказував на невиконання відповідачами рішення у адміністративній справі та завдання шкоди нерухомому майну, а тому підсудність справи визначається за вибором позивача відповідно до правил статті 110 ЦПК України 2004 року.

Заперечень касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 757/62953/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до голови Київської міської державної адміністрації, Київського міського голови про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів влади і місцевого самоврядування, у розмірі 1 709 982 грн 04 коп.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок бездіяльності відповідачів він не зміг оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований гараж, що спричинило йому збитки на суму 1 709 982 грн 04 коп.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року, позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених пунктом 4 частини третьої статті 121 ЦПК України 2004 року.

Згідно з частиною другою статті 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до статті 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

У пункті 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що правила статті 109 ЦПК (загальної підсудності) застосовуються у випадках, коли відповідачем у справі є держава, Автономна Республіка Крим, відповідна територіальна громада. Відповідно до статей 170 - 172 ЦК держава, Автономна Республіка Крим та територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через відповідні органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування в межах їх компетенції, встановленої законом. Отже, підсудність таких справ визначається за місцезнаходженням органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або відповідного органу місцевого самоврядування, до компетенції яких належить здійснення від імені держави, Автономної Республіки Крим чи відповідної територіальної громади певних цивільних прав та обов`язків. Місцезнаходження таких органів встановлюється на підставі відповідних правових актів, наприклад, місцезнаходження юридичної особи - це адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (стаття 1 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»), а відомості про її місцезнаходження містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 16 зазначеного Закону).

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахував, що ОСОБА_1 звернувся до голови Київської міської державної адміністрації, Київського міського голови, місцезнаходженням яких є вул. Хрещатик, 36 у м. Києві, з позовом про відшкодування збитків, заподіяних незаконною бездіяльністю органів державної влади та місцевого самоврядування, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду, оскільки справа відповідно до положень частини другої статті 109 ЦПК України 2004 року не підсудна Печерському районному суду м. Києва.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновком апеляційного суду, який з урахуванням змісту заявлених позовних вимог правильно вказав на відсутність підстав для визнання підсудності справи за вибором позивача відповідно до положень статті 109 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги з посилання на те, що позов було заявлено до відповідачів, як фізичних осіб, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, позовною заявою, у якій ОСОБА_1 посилається на бездіяльність голови Київської міської державної адміністрації, Київського міського голови під час виконання ними посадових обов`язків щодо контролю підпорядкованих структурних підрозділів.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвали судів попередніх інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді : В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов