ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1023/19 Справа № 176/129/18 Суддя у 1-й інстанції - Кучма В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи його тим, що проживала з ОСОБА_1 у незареєстрованому шлюбі з квітня 2015 року та від цих стосунків вони мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що відносини між ними були припинені влітку 2017 року, син проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, у зв'язку з чим вона зверталась з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, яка була задоволена і 14 вересня 2017 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ, на підставі якого з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дити відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття.

Зазначала, що на час звернення з заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 офіційно працевлаштований не був, втім наразі його матеріальний стан змінився та значно покращився, він працевлаштувався, має стабільний дохід.

Посилаючись на те, що вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі, єдиним джерелом її доходу є допомога від держави по догляду за дитиною до трьох років, на її утриманні також перебуває син від іншого шлюбу, а вона як матір дитини має право на утримання від батька дитини, а тому просила суд ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, що визначений судовим наказом з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на 1/4 частину від заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від заробітної плати (доходу) щомісяця до досягнення сином трьох років.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, що визначений судовим наказом Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, встановив до стягнення аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23 січня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 січня 2018 року та до досягнення дитиною, що перебуває у неї на утриманні, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права лише в частині вирішення питання про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на її утримання залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачці шляхом сплати на її користь аліментів саме на її утримання.

12 жовтня 2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначаючи, що має на утриманні двох малолітніх дітей та проживає з ними одна.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Зважаючи на те, що даний спір виник з аліментних правовідносин, розгляд справи може бути здійснено за відсутності належним чином сповіщених сторін (а.с.140-141).

У зв'язку з наведеним заяву ОСОБА_1 про перенесення справи на іншу дату у зв'язку із хворобою (а.с.142-143), вважає за необхідне залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є матір'ю, а відповідач ОСОБА_1 батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, сумісне проживання припинили, син проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с.8).

На підставі судового наказу, виданого Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

ОСОБА_2 не працює, перебуває на обліку в УПСЗН Жовтоводської міської ради та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с.10).

Дохід позивача складається лише із соціальної допомоги при народженні дитини, що складає 860 грн. на місяць (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований водієм автотранспортних засобів в гірничо-транспортному цеху №2 колони технологічного автотранспорту №3 приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" та отримує стабільну заробітну плату.

ОСОБА_1 має на утриманні доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо якої сплачує аліменти на період її навчання в учбовому закладі, тобто до 30 червня 2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина та з врахуванням того, що позивач не працює,а відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 до досягнення сином трьох років.

ОСОБА_1 оскаржує рішення суду лише в частині стягнення з нього аліментів саме на утримання ОСОБА_2, а тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині виходячи з наступного.

Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу.

Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у позивача виникло у зв'язку з тим, що вона є матір'ю їх спільної з відповідачем дитини, незалежно від обставин перебування сторін в зареєстрованому шлюбі.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років у розмірі 500 грн. 1/6 частини його заробітку (доходу).

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач є працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти, а позивач позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід, оскільки доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та доводи приведені в апеляційній скарзі цього висновку не спростовують .

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності фінансової можливості надавати матеріальну допомогу позивачу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач офіційно працевлаштований.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.