РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/7361/19

Провадження № 22-ц/4815/983/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України

в Рівненській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2019 року у складі судді Ковальова І.М., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, від якого залежить зміна майнових прав, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. Свою заяву обґрунтовувала тим, що у її трудовій книжці в записі за №24 зазначено: 09.03.1995 року прийнята на посаду медсестри терапевтичного відділення Міської стоматологічної поліклініки №5 м.Донецьк, в наказі №26/к § 4 число видачі наказу від 6.03.1995 р.); а в записі за №25 зазначено: 05.08.1998 року звільнена за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) в наказі №98/к § 1 число наказу від 5.08.1998 г). Встановлення даного факту необхідно для реалізації свого права на перерахунок пенсії з врахуванням вказаного трудового стажу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2019 року заявниці відмовлено у відкритті провадження та повернуто їй сплачений судовий збір.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що в даному випадку має місце саме встановлення факту, а спір про право відсутній. Покликається на ч. 2 ст. 315 ЦПК України, згідно якої перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Доводить, що наявність виправлень у документах або нечіткість вираження реквізитів внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Пояснює, що з березня 1995 року по серпень 1998 року працювала в міській стоматологічній поліклініці № 5 м. Донецька на посаді медсестри терапевтичного відділу. Додає, що запис № 24 у її трудовій книжці внесений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників і містить виправлення у даті наказу. Зазначає, що оскільки підприємство, де вона працювала, знаходиться у зоні проведення антитерористичної операції, та з часу її роботи там останнє реформувалося, вона позбавлена можливості будь-яким іншим способом, окрім як в судовому порядку, довести факт своєї роботи у вказаний період.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у своїй заяві ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що в її трудовій книжці дійсно в записі за №24 зазначено: 09.03.1995 року прийнята на посаду медсестри терапевтичного відділення Міської стоматологічної поліклініки №5 м.Донецьк, в наказі №26/к § 4 число видачі наказу від 6.03.1995 р.); а в записі за №25 зазначено: 05.08.1998 року звільнена за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) в наказі №98/к § 1 число наказу від 5.08.1998 г).

Встановлення даного факту заявниці необхідно для реалізації свого права на перерахунок своєї пенсії з врахуванням вказаного трудового стажу.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Таким чином, для встановлення факту на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника законом встановлено окремий порядок, з урахуванням якого заявнику для розгляду питання про підтвердження цього факту необхідно звернутися до спеціально створеної пенсійним фондом комісії.

Враховуючи діючий порядок, у разі незгоди з прийнятим рішенням органу, який призначає пенсії, особа має право на підставі статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини другої статті 124 Конституції України особа має право звернутися за захистом свого права до суду, але не з заявою про встановлення факту трудових відносин, що дають право призначення пенсії на пільгових умовах, а оскарженням рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі №706/1637/16-ц.

Апеляційний суд приходить до переконання про законність відмови суду першої інстанції правильно у відкритті провадження за заявою про встановлення факту та вважає, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства факти щодо трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг), оскільки законодавством визначено позасудовий порядок його вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що у даному випадку встановлення факту необхідно заявнику для реалізації свого права на перерахунок своєї пенсії з врахуванням вказаного трудового стажу, очевидним є наявність спору про право, що в свою чергу унеможливлює розгляд заяви в порядку окремого провадження.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В. підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.