ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/1426/18

провадження № 22-ц/4809/1673/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «УНІКА»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Балюра Світлани Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2019 року у складі судді Адаменко І.М. і

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути матеріальну шкоду, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму 122935 грн 04 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2017 року, близько 18 год 20 хв, ОСОБА_2 керуючи автомобілем VOLKSWAGEN CADDY, державний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв, виїхав на зустрічну смугу руху, чим створив аварійну ситуацію, внаслідок чого водій автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності, та керуванням яким здійснював ОСОБА_3 , рухаючись назустріч не впорався з керуванням та допустив з`їзд з проїзної частини у кювет.

В результаті дорожньої-транспортної пригоди автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

За вказаним фактом 22.06.2017 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В рамках кримінального провадження було проведено судову автотоварознавчу експертизу № 1041//18-27 від 17.04.2018, за висновками якої вартість матеріальних збитків завданих власнику автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , станом на момент проведення експертизи складала 122935,04 грн.

Постановою слідчого СВ Компаніївського ВП Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області Дубового М.О., від 22.05.2018, кримінальне провадження №0000172 від 22.06.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях учасників ДТП складу кримінального правопорушення.

Постановою Компаніївського районного суду від 22.08.2018 провадження у справі про адміністративне правовопорушення про притягнення ОСОБА_2 до аміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності.

Внаслідок винних дій відповідача позивачу спричинені матеріальні збитки в результаті пошкодження автомобіля при ДТП на загальну суму 122935,04 грн.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму 22935,04 грн. (двадцять дві тисячі дев`ятсот тридцять п`ять гривень 04 копійки), а також 229,35 грн. судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим ОСОБА_1 у даному правовідношені є страховик відповідача Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «УНІКА», тому страхова компанія має виплачувати страхове відшкодування замість відповідача ОСОБА_2 у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

В апеляційній скарзі адвокат Балюра С.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму 122935 грн 04 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Незважаючи на те, що судом не встановлена вина ОСОБА_2 , в матеріалах кримінального провадження є дані, які вказують на його вину.

У висновку інженерно транспортної експертизи №213-214/18-27 від 07.02.2018, яка проведена на досудовому слідстві, зазначено, що в розглянутій дорожній обстановці належні дії ОСОБА_2 мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та можливість уникнути ДТП і те, що водій мав у своєму розпоряджені уникнути технічну можливість уникнення виїзду на смугу зустрічного руху.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подавалася страхової компанії ПрАТ «СК «Уніка» заява про страхове відшкодування, заява-повідомлення про страхову подію та всі необхідні документи, для виплати належного страхового відшкодування.

Однак, ПрАТ СК «Уніка» надало відповідь №1049 від 18.02.2019 про те, що ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.37.1.4 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів».

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Балюра С.В. підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідача адвокат Пономарьов О.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_3 та представник ПрАТ СК «Уніка» в судове засідання не з`явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки треті особи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їхньої участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.05.2018 постановою про закриття кримінального провадження, винесеною слідчим СВ Компаніївського ВП Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області Дубовим М.О., кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172 від 22.06.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення передбаченого ст.286 КК України (а.с.11-14).

22.06.2017 близько 18 години 20 хвилин, ОСОБА_2 рухаючись за кермом автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, державний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв в напрямку міста Бобринець на 84 км + 400 м створив аварійну ситуацію, виїхавши на смугу зустрічного руху, внаслідок чого водій автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , що рухався назустріч, уникаючи зіткнення, не впорався з керуванням та допустив з`їзд з проїзної частини у кювет.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 06.05.2015, власником автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с.58).

Згідно копії висновку експерта № 1041//18-27 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 17.04.2018, ринкова вартість автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , станом на 22.06.2017 складає 122935,04 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , станом на день проведення дослідження (17.04.2018) складає 170520,43 грн.

Сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 складає 122935,04 грн. (а.с.30-49).

Згідно висновку експерта за результатами проведення інженерно-транспортної експертизи від 07.02.2018 № 213-214/18-27, в розглянутій дорожній обстановці належні дії водія автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та можливість уникнення ДТП, регламентувались вимогами пп.2.3(б) Правил дорожнього руху. Своєчасно та належно виконавши які водій автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, мав у своєму розпорядженні технічну можливість уникнути виїзду на смугу зустрічного руху (16-28, 277-278).

Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22.08.2018, справа №391/408/18, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за п.7 ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності за ст.38 КУпАП.

Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_2 22 червня 2016 року, близько 18 год 20 хв, на автодорозі Олександрівка-Кропивницький-Миколаї, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN CADDY, державний номер НОМЕР_1 , будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змін, виїхав на зустрічну смугу руху та створив аварійну ситуацію, внаслідок якої автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , допустив з`їзд у кювет та автомобілі отримали технічні пошкодження, чим порушив п.13.3. ПДР та вимоги ст.124 КУпАП (а.с.10).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обсяг відповідальності відповідача у справі ОСОБА_2 обмежена різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, оскільки зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим у даному деліктному правовідношенні є страховик відповідача ПрАТ «Уніка».

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Матеріалами справи підтверджується, що власником автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта № 1041//18-27 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 17.04.2018, ринкова вартість автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , станом на 22.06.2017 складає 122935,04 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , станом на день проведення дослідження (17.04.2018 року) складає 170520,43 грн.

Сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 складає 122935,04 грн.

Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22.08.2018 року у справі № 391/408/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за п.7 ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності за ст.38 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час настання ДТП була застрахована, що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/ 3546544, строк дії якого з 29.03.2017 до 28.03.2018, де страховиком відповідача ОСОБА_2 є ПрАТ СК «УНІКА» із страховим лімітом на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 100000 грн (т.1 а.с.107).

Учасники справи згідно з наведеними доказами мають декілька зобов`язань: деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як визначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. по справі №755/18006/15-ц викладені наступні правові висновки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

В апеляційній скарзі предстаник позивача зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, позбавив можливості позивача захистити свої права та інтереси шляхом пред`явлення вимог про відшкодування шкоди на власний вибір за рахунок винної особи на пісдаві ст.ст. 1166,1188 ЦК України.

Позивач не зможе подати позов до страхової компанії, оскільки підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року на підставі п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Прое з доводами апеляційної скарги погодитися неможна з огляду на таке.

Статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) регламентовано дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно пункту 33.1. Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:

- дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

- вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

- поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

- невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Статтею 34 Закону визначено дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зокрема, згідно п. 34.1 Закону зазначеної статті, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2. Закону).

Пунктом 34.3. Закону передбачено, що якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до п. 34.4 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно п. 35.1. Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності) (пункт 35.2 Закону).

Відповідно до п 36.7. ст. 36 Закону, рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Згідно 37.1. статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 37.2. ст. 37 Закону, рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що після настання дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_2 , відповідно до положень п 33.1. Закону поінформував інших осіб, причетних до дорожньо-транспортної пигоди про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надав відомості про страховий поліс, яким підтверджено, що його цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ СК «УНІКА».

Згідно повідомлення ПрАТ СК «УНІКА», інформаційним центром ПрАТ СК «УНІКА» було зареєстровано усне повідомлення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про настання дорожньо-транспортної пригоди. Жоден з учасників ДТП не звернувся до Страховика у письмовому вигляді (т1. а.с.57).

15.02.2019, за вих. №1007, ПрАТ СК «УНІКА» направило на адресу ОСОБА_1 відповідь, що оскільки, дорожньо-транеспортна пригода відбулась 22.06.2017, а письмова заява надійшла лише 02.11.2018, тому у ПрАТ СК «УНІКА» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування.

Відмова ПрАТ СК «УНІКА» у здійсненні страхового відшкодування позивачем в судовому порядку не оспорювалася.

Суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не чинилося жодних перепон для звернення позивачем з письмовою заявою до ПрАТ СК «УНІКА» про здійснення страхового відшкодування, а позивач мала можливість звернутися протягом року, з момента настання дорожньо-транспортної пригоди, з письмовою заявою до страхової компанії для отримання страхового відшкодування, але з невідомих причин не зробила цього.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обсяг відповідальності відповідача у справі ОСОБА_2 обмежена різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, оскільки зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим у даному деліктному правовідношенні є страховик відповідача ПрАТ «Уніка».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Балюра Світлани Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05.12.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко