ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5626/19 Справа № 214/3818/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 21 березня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона є побутовим споживачем природного газу, споживає газ для приготування їжі за об`єктом споживання: квартира АДРЕСА_1 . Розподіл природного газу відповідач здійснює відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015 року, фактом згоди приєднання до якого, відповідно до п. 1.3, був сплачений рахунок оператора ГРМ та споживання природного газу. 02.08.2017 року представниками відповідача на ввідному газопроводі під`їзду №4 багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , був встановлений та опломбований вузол обліку природного газу, з дня його введення в експлуатацію 01.10.2017 року обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу, за відсутності індивідуального лічильника газу, визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих в квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Згідно листа відповідача від 14.03.2018 року, підставою для встановлення вузла обліку газу на 4-й під`їзд багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , є План розвитку газорозподільної системи відповідача на 2016-2025 роки, згідно якого встановлення індивідуальних лічильників газу за зазначеним будинком не передбачено. Для врегулювання питання щодо встановлення під`їзних лічильників природного газу, а саме укладання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за адресою АДРЕСА_2 , Оператор ГРМ звернувся до ОСББ «Тесленка 40», однак підписаного примірника акта від ОСББ не отримав. Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними, оскільки відповідно до умов Типового договору та Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем повинно здійснюватись за допомогою комерційного лічильника природного газу, який повинен встановлюватись на межі балансової належності квартири позивача, якою є територіально відокремлені стіни. Також, дії відповідача щодо встановлення загальнопід`їзного лічильника є порушенням вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Встановивши вузол обліку природного газу на ввідний газопровід 4-го під`їзду багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , відповідач поставив у нерівне становище побутового споживача цього будинку ОСОБА_1 перед іншими побутовими споживачами квартир багатоквартирних будинків в м. Кривому Розі, в яких відповідачем встановлені індивідуальні лічильники газу, а саме приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єкту побутового споживача (квартирі), а за під`їздом, що потягло за собою збільшення нарахування обсягів газу позивачу та порушення умов Типового договору, Кодексу ГРС, Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України. Також, враховуючи, що об`єктами споживання природного газу в житловому будинку АДРЕСА_2 є квартири, то відповідач безпідставно звернувся до ОСББ «Тесленка 40» щодо монтажу загальнопід`їзного приладу обліку природного газу, укладання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 . Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме запису №5009873 від 26.05.2017 року, юридична особа ОСББ «Тесленка 40» припинила своє існування, тобто до встановлення та введення в експлуатацію під`їзних лічильників газу на будинку АДРЕСА_2 . Фасадні газопроводи багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , до яких відносяться ввідні газопроводи на під`їздах цього будинку, є спільним майном власників квартир. Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу. Отже, межа балансової належності та місце встановлення визначається актом, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем. Так, в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між відповідачем та споживачем від 2018 року, відносно багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , відсутня дата його складання та підпис уповноваженої особи ОСББ «Тесленка 40», тобто акт не був укладений. Також, первинне обстеження, випробування, приймання в експлуатацію вузла обліку та його опломбування, здійснювалось без участі споживача. Вважає, що, не уклавши акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, акт опломбування та прийняття в експлуатацію вузла обліку, відповідач не мав підстав для монтажу та введення в експлуатацію вузла обліку природного газу, змонтованого на 4-й під`їзд багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 Роз де мешкає позивачі, а тому нарахування споживачу ОСОБА_1 обсягів природного газу з 01.10.2017 року за встановленим лічильником, є неправомірним. Тому просила суд визнати незаконними дії відповідача щодо встановлення 02.08.2017 року вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі на під`їзді АДРЕСА_3 , розташованому у будинку АДРЕСА_2 , з метою комерційного обліку; зобов`язати відповідача у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити позивачу у квартирі АДРЕСА_1 , індивідуальний лічильник обліку природного газу (комерційний вузол обліку); зобов`язати відповідача з 01.10.2017 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою КМУ № 203 від 23.03.2016 року, що становить для плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача, з 01.10.2017 року по 18.08.2017 року 7,1 куб.м. людино-місяць, та з 18.08.2017 року 5,4 куб.м. людино-місяць.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» по встановленню 02 серпня 2017 року вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі на під`їзді АДРЕСА_3 , розташованому у будинку АДРЕСА_2 , з метою комерційного обліку.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , індивідуальний лічильник обліку природного газу (комерційний вузол обліку).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Криворіжгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, відповідач вважає, що суд дійшов помилкового висновку про незаконність встановлення загальнобудинкового вузла обліку, оскільки з моменту опломбування Оператором ГРМ загальнобудинкового вузла обліку газу та складання акту приймання загальнобудинкового вузла обліку газу в експлуатацію, зазначений вузол обліку стає комерційним та з цього моменту по ньому можуть проводитись комерційні розрахунки за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу.

Зауважує на тому, що позивач по справі забезпечена лічильником газу, а саме загальнобудинковим приладом обліку газу, що не суперечить вимогам Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Крім того, представник відповідача посилається на те, що права позивача, як споживача природного газу, не були порушені.

Зазначає про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз» здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги Постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 214/2435/17, в зв`язку з тим, що згідно обставин зазначеної справи, споживача взагалі не було забезпечено комерційний облік у визначені Законом терміни.

Відзив на апеляційну скаргу не подався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з газопостачання за вказаною адресою (а.с.11-13, 19).

Будинок за адресою АДРЕСА_2 знаходиться в управлінні ТОВ «Житлосервіс-КР» з 01.12.2014 року, яке не надавало жодних погоджень ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на встановлення газового лічильника на під`їзд АДРЕСА_4 (а.с. 28).

Відповідач протягом 2011-2017 років постачав природний газ позивачу, яка регулярно оплачувала рахунки за надані послуги з газопостачання (а.с.14,15).

02.08.2017 року за адресою вул АДРЕСА_2 , 4-й АДРЕСА_2 Розі було встановлено та опломбовано вузол обліку газу Elster BK G-4 №10817532. Акт не містить підпису представника споживача (а.с. 29).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем, не підписаний споживачем (а.с.31).

Позивач 27.02.2018 року звернулась до відповідача з питання встановлення індивідуального лічильника газу у квартирі АДРЕСА_1 , на що відповідач 14.03.2018 року надав відповідь, згідно якої зазначив, що фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку АДРЕСА_2 за кошти ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою НКРЕКП від 31.03.2016 р. №547 не передбачено, у зв`язку із чим на 4-му під`їзді будинку АДРЕСА_2 був встановлений вузол обліку газу та з дня введення його в експлуатацію, з 01.10.2017 року обсяги спожитого мешканцями під`їзду природного газу визначаються згідно Постанови КМУ №620 від 16.05.2002 року. Одночасно повідомлено, що у разі незгоди з нарахуваннями за показами загальнобудинкового лічильника газу, побутовий споживач може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти (а.с.16,17,42-49).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. Визнаючи незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» по встановленню вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі на під`їзді № 4, суд першої інстанції виходив з того, що опломбування загальнобудинкового вузла обліку газу відбувалось без присутності споживача, про що свідчить Акт пломбування комерційного вузла обліку газу від 02 серпня 2017 р., в порушення вимог п.1 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС та п.7 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», побутовий споживач природного газу - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Згідно п.2.1. Типового договору, за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до п.3.2 Типового договору, за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його об`єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу. Приймання-передача обсягу газу, належного споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від оператора ГРМ до споживача відбувається на межі балансової належності об`єкта споживача. Споживач забезпечує належну експлуатацію власних газових мереж після межі балансової належності згідно з чинним законодавством, або укладає відповідний договір з будь-якою організацією, яка має право на виконання таких робіт, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. За домовленістю сторін експлуатаційна відповідальність оператора ГРМ може бути поширена і на газові мережі (їх частину) споживача, якщо це визначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною цього договору. Порядок укладання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін визначений Кодексом газорозподільних систем.

Відповідно до п.5.2. Типового договору та п.1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення), визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу, визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Згідно з положеннями п.4 глави 1 розділу І Кодексу, газорозподільних систем, межа балансової належності точка розмежування газових мереж між суміжними власниками газових мереж за ознаками права власності чи користування, на якій відбувається приймання-передача природного газу; межа експлуатаційної відповідальності сторін точка розмежування газових мереж за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації окремих ділянок або елементів, яка встановлюється на межі балансової належності або за згодою сторін в іншій точці газових мереж.

Відповідно до положень п.1 глави 5 розділу ІІІ Кодексу межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором газорозподільних систем та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

За відсутності акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за об`єктами суміжних суб`єктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені об`єкти, зобов`язаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.

П.2 глави 5 розділу ІІІ Кодексу встановлено, що межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п.12.7 розділу ХІІ Типового договору розподілу складений сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід`ємною частиною цього договору.

Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (Постанова НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015).

Відповідно до п.3.2 Типового договору приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об`єкта Споживача.

Отже, фактичний об`єм розподіленого природного газу по об`єкту побутового споживача визначається за допомогою лічильника газу, який встановлюється на межі балансової належності об`єкта споживача.

Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, визначення фактичного об`єму спожитого газу за об`єктом побутового споживача будинку АДРЕСА_2 Роі, які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання.

Відповідно до п.10 глави 2 розділу Х Кодексу ГРС, установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Згідно п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Відповідно до п.п.5 п.1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРС, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадку відмови споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Таким чином, згідно із ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору, побутовому споживачу - позивачу по справі, до 01 січня 2021 року для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по її квартирі, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни квартири, ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (Оператор ГРМ) повинно встановити індивідуальний лічильник газу.

Оскільки позивач ОСОБА_1 , як побутовий споживач за договором розподілу природного газу, не була забезпечена індивідуальним лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Отже суд першої інстанції правомірно визнав незаконними дії відповідача ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирного лічильника газу побутовому споживачу за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки такі дії вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до п.1.2 Типового договору, умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494.

Згідно п.п.3,4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення приладу обліку природного газу на 4 й під`їзд буд АДРЕСА_2 , ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» ставить у нерівне становище побутового споживача цього будинку ОСОБА_1 перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків у Дніпропетровській області, в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єктам побутових споживачів (квартирах), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.4 гл.1 розділу ІХ Кодексу ГРС, комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними власниками газових мереж.

Відповідно до п.1 гл.5 розділу ІІІ Кодексу ГРС, межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

Однак, судом встановлено, що ПАТ «Криворіжгаз» ні з ТОВ «Житлосерівіс-КР», ні з іншими особами, не було укладено акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, оскільки зазначений акт 30.03.2018 року був направлений для укладання та підписання ОСББ «Тесленка 40», яке було припинено 26.05.2017 року. Таким чином, не була визначена межа балансової належності та точка вимірювання відносно 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 та місце встановлення приладу обліку.

Крім того, судом встановлено, що позивач висловила волевиявлення на встановлення індивідуального лічильнику газу, а тому це її волевиявлення не може бути порушеним, отже задоволення волевиявлення позивача буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачки з отримання послуги по газопостачанню.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні було встановлено факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Криворіжгаз» на 4 й під`їзд буд АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність нарахування ПАТ «Криворіжгаз» об`ємів спожитого природного газу позивачу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про незаконність встановлення загальнобудинкового вузла обліку, оскільки з моменту опломбування Оператором ГРМ загальнобудинкового вузла обліку газу та складання акту приймання загальнобудинкового вузла обліку газу в експлуатацію, зазначений вузол обліку стає комерційним та з цього моменту по ньому можуть проводитись комерційні розрахунки за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки такі дії відповідада, без згоди позивача по справі на встановлення загальнобудинкового вузла обліку, вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу, та ставить у нерівне становище побутового споживача цього будинку ОСОБА_1 перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків у Дніпропетровській області.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивач по справі забезпечена лічильником газу, а саме загальнобудинковим приладом обліку газу, що не суперечить вимогам Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», оскільки, позивач по справі не надавала своєї згоди на встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу, тому відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильнику газу для населення, у квартирі позивачки, в якій вона використовує газ тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що права позивача, як споживача природного газу, не були порушені, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки позивач по справі не надавала своєї згоди на встановлення вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі на під`їзд № 4та висловила волевиявлення на встановлення індивідуального лічильнику газу, а тому таке волевиявлення, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», не може бути порушеним.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз» здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника, з огляду на наступне.

Так, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

За положеннями Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Разом з тим, згідно із ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Також зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Таким чином, стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Такий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог позивача буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об`єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Доводи апеляційної скарги відповідача про безпідставність посилання суду першої інстанції на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 7.11.2018 року у справі № 214/2435/17, в зв`язку з тим, що згідно обставин зазначеної справи, споживачам взагалі не було забезпечено комерційний облік у визначені Законом терміни, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не ґрунтується на нормах ч. 4 ст. 263 ЦПК України, так як у вказаній Постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін по суті спору, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, у зв`язку з чим рішення суду зміні або скасуванню не підлягає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: