справа № 753/887/17-ц головуючий у суді І інстанції - Даниленко В.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Держаної казначейської служби України на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути на його користь 115 200 грн. з державного бюджету за завдану моральну шкоду Управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва.

Позовна заява обґрунтована тим, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю. ОСОБА_1 зазначає, що він зазнав значних душевних страждань, оскільки його звичний ритм життя змінився. Так, протягом тривалого часу не виконується рішення суду. Позивач змушений стояти у чергах у пенсійному фонді, виконавчій службі, звертатися до адвокатів, витрачати свій час та нерви, звертатися до суду, оскільки він не міг отримати, розпорядитися та користуватися своїми коштами. Протиправні дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва завдали позивачу душевних і моральних страждань, що виразилися у погіршенні стану здоров`я та самопочуття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 8 000 грн. за завдану моральну шкоду. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом не прийнято до уваги вимоги ч. 2 ст. 23 ЦК України, за змістом яких саме позивач має довести, що він зазнав душевних страждань або приниження честі та гідності, без доведення зазначених обставин не існує моральної шкоди. Посилання суду лише на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року як на підставу для задоволення позову є хибним, оскільки в цій постанові відсутні посилання, що позивач зазнав душевних страждань. Відповідач зазначає, що вказана постанова виконана, кошти за рішенням суду нараховані. Однак, невиплата нарахованих за рішенням суду коштів не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду Лівобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві, оскільки відсутнє фінансування цих витрат Кабінетом Міністрів України за рахунок коштів державного бюджету. Відповідач вказує на те, що відсутні винні дії з його боку щодо невиплати нарахованих коштів. Позивач не надав доказів понесення втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, наявність немайнової шкоди, протиправність діяння відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та їх вини в її заподіянні. Позивач також не надав розрахунку моральної шкоди відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України. Посилання ОСОБА_1 на практику Європейського суду з прав людини є безпідставними, оскільки вона не позбавляє позивача обов`язку довести обставини та розмір його моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог через неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що шкода, завдана державним органом відшкодовується за рахунок коштів, передбачених для цього органу, а останній зобов`язаний вжити всіх заходів, щоб забезпечити відповідні асигнування на цю мету. Відповідач вважає, що шкода повинна стягуватися з рахунків тієї організації, яка завдала таку шкоду. Відповідач посилається на пункти 36-38 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» № 845 від 03 серпня 2011 року, у яких зазначено, що виконання зазначених судових рішень про стягнення шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030. При цьому, обов`язковим відповідачем у справах про відшкодування шкоди має бути Державна казначейська служба України. З огляду на встановлений механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ), рішення суду в частині стягнення шкоди є незаконним та не обґрунтованим оскільки суд не дослідив той факт, що позивач звернувся до неналежного відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість та бездоказовість. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК Українисаме відповідач має довести, що його дії не завдали позивачеві моральної шкоди. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що дії відповідача не завдали позивачу моральної шкоди, а постанова Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року виконана.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві позивач вказував на те, що згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України відповідач не вказав, які його права, свободи та інтереси порушені. Відповідно до положень п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві не мало права подавати дану апеляційну скаргу, оскільки судом першої інстанції не вирішувалися питання про його права, свободи та обов`язки. Відповідач є виконавцем рішення суду щодо відшкодування шкоди за рахунок держави. Вказував, що саме відповідач повинен спростувати презумпцію спричинення позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року, яка набрала законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва про визнання дій неправомірними, проведення перерахунку пенсії. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриману суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком з 12 травня 2015 року з урахуванням виплачених коштів (а.с.4-7).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в зв`язку з неправомірними діями відповідача зазнав значних моральних страждань, які виражені в тому, що його звичайний, ритм життя змінився, врахував конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки, а також постанову Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Протиправність дій Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва, правонаступником якого є Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві, встановлена рішенням суду, а тому, не потребує повторного доказування.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу Українирішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Аналізуючи наведені нормативно-правові акти, апеляційний суд вважає, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.

Пред`являючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної органами Пенсійного фонду України, позивач зазначив відповідачами ті територіальні органи фонду, які спричинили йому цю шкоду та Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві.

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

З огляду на наведене, доводи Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві щодо звернення позивача до неналежного відповідача є необґрунтованими та не відповідають вимогам закону.

Дана справа розглядалася судами неодноразового. За наслідками перегляду справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 . Верховний Суд у своїй постанові від 12 червня 2019 року також вказував на те, що Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві є належним відповідачем у справі.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд у своїй постанові вказав, що апеляційний суд не досліджував доводи апеляційних скарг щодо не обґрунтування ОСОБА_1 наявності моральної шкоди та її розміру, її причинно-наслідковий зв`язок з протиправними діями територіальних органів Пенсійного Фонду України та не дав належної оцінки цим доводам. Суд також не співставив доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди неправомірними діями органів Пенсійного фонду України з тим, що порушені права позивача щодо нарахування йому пенсії відновлено постановою суду про зобов`язання нарахувати та виплатити йому призначену пенсію, та не визначився чи є само по собі визнання дій органів Пенсійного фонду України протиправними підставою для звільнення позивача від обов`язку доведення наявності моральної шкоди та її розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦК Україниякщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриману суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва призвела до заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, значному погіршенні стану здоров`я позивача внаслідок цих страждань та необхідності захищати права у судовому порядку.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу у зв`язку із протиправними діями та рішеннями Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва, які полягали в безпідставній відмові в призначенні йому пенсії, на яку він мав право відповідно до вимог чинного законодавства та не виконання судового рішення ухваленого на його користь.

Апеляційний суд погоджується із стягнутим судом розміром відшкодування, оскільки такий розмір відповідає обставинам справи, характеру та обсягу спричиненої позивачу моральної шкоди, глибині душевних страждань позивача та сторонами не оспорюється.

Внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків працівниками пенсійного фонду ОСОБА_1 вимушений був докладати значних зусиль для захисту своїх прав та інтересів. Так, позивач звертався до суду з позовом про визнання неправомірними дій пенсійного фонду, проведення перерахунку, та був змушений витрачати свій вільний час на участь у судових засіданнях, звертатися за правовою допомогою до адвокатів, що у свою чергу свідчить про необхідність докладання позивачем значних додаткових зусиль для організації свого життя.

Безпідставне не нарахування та невиплата позивачу коштів у належному розмірі свідчить про порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в частині невиконання судового рішення через відсутності коштів на виплату перерахованої пенсії позивачу апеляційний суд вважає безпідставними та до уваги їх не приймає, виходячи з наступного.

Як було зазначено вище постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року, яка набрала законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриману суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком з 12 травня 2015 року з урахуванням виплачених коштів.

Тобто, в судовому порядку встановлено, що саме через незаконні дії Пенсійного Фонду України позивач був змушений звертатись до суду, оскільки йому не було призначено додаткову пенсію, яку відповідач зобов`язаний був призначити і виплачувати без судового рішення.

Вказуючи на відсутність коштів для виплати позивачу його пенсії та відсутність відповідного фінансування, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження зазначених обставин.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача відшкодування за спричинену моральну шкоду, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2019 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.