Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 711/3595/16-ц

провадження № 61-34768св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», Державна архітектурно-будівельна інспекція України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаськоїобласті від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів Ювшина В. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року зобов`язано ОСОБА_2 привести у попередній стан прибудову а-2, а-3 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3) в будинку АДРЕСА_1 у відповідності до характеристик у технічному паспорті до перебудови їх в приміщенні а-4, яку зобов`язано знести рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2012 року.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 розпочав будівництво прибудови а-2, а-3 із шлакоблоку та цегли не зробивши при цьому фундамент, а розміри прибудови не відповідають технічному паспорту.

У зв`язку з чим просила суд зобов`язати ОСОБА_2 знести прибудову а-2, а-3 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3) в будинку АДРЕСА_1 як самовільно збудовані та зобов`язати отримати дозвільні документи на прибудову а-2, а-3 в управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 знести прибудову а-2, а-3 приміщення (1-1, 1-2, 1-3), оскільки дана прибудова є самочинною та не відповідає технічному паспорту від 02 червня 2006 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 500,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що під час здійснення будівництва прибудови а-2, а-3 приміщення (1-1, 1-2, 1-3) відповідачем ОСОБА_2 було допущено порушення, а саме була відсутня реєстрація Державною архітектурно-будівельною інспекцією України декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів будівництва, які належать до І-ІІІ категорії складності. Не доведено, що вказана прибудова побудована з неякісних матеріалів. Суд на себе не може перебирати функції, які визначеніПорядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, та враховуючи способи захисту цивільних прав та інтересів, суд не може зобов`язати відповідача подати в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Моральна шкода, яка була завдана ОСОБА_1 , полягала в моральних стражданнях в зв`язку з неможливістю використовувати будинок за призначенням, здійснювати своє право власності.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2017 року задоволено.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено невідповідність спірного будівництва будівельним та технічним нормам, необхідності отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт по приведенню у попередній стан прибудов за рішенням суду, наявність фактів істотного порушення прав та інтересів інших осіб, неможливість усунення допущених відповідачем порушень. У зв`язку з відсутністю порушення прав співвласника будинковолодіння, не підлягає до задоволення і позовна вимога про стягнення моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 711/3595/16-ц і витребувано її з Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

07 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції послався на акт державного виконавця Назаренко Є. І. від 29 травня 2015 року, який з 2015 року не є державним виконавцем. В даному акті відсутній підпис ОСОБА_1 .

В касаційній скарзі зазначається, що Державною архітектурно-будівельною інспекцією складено протокол № 3161 про адміністративне правопорушення, винесено постанову № 135, припис 157, припис 158 та зупинено будівництво, так як неможливо буде його узаконити.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 надіслав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначає, що позивач ОСОБА_1 не надала жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував її доводи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалася з житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 02 листопада 2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті матері - ОСОБА_7 , а саме на 1/5 частку майна, що належало їй на момент смерті (частина будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 ). Інші спадкоємці також отримали відповідні свідоцтва, в тому числі і відповідач ОСОБА_2

В 2010 році відповідач ОСОБА_2 без згоди інших співвласників будинковолодіння по АДРЕСА_1 зніс частину приміщень будинку: коридор, веранду, кладову та погріб.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди суд зобов`язав ОСОБА_2 привести у попередній стан прибудову а-2, а-3 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3) в будинку АДРЕСА_1 у відповідності до характеристик у технічному паспорті до перебудови їх в приміщення а-4, яку зобов`язано знести рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2012 року.

Відповідач ОСОБА_2 у вересні 2015 року розпочав реконструкцію прибудов а-2, а-3на АДРЕСА_1 без отримання документів дозвільного характеру, що дають право йому виконувати такі роботи.

12 жовтня 2015 року управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області проведено позапланову перевірку законності здійснення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення позапланової перевірки з виїздом на місце, було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проводить будівельні роботи з реконструкції існуючих прибудов літ. «а-2» та «а-3» до будинку, який позивачу та відповідачу належить на праві спільної власності.

Під час обстеження даного об`єкту будівництва, яке проводилося в присутності позивача та головного державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Назаренко Є. І. встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 проводяться будівельні роботи по реконструкції прибудов з вересня 2015 року без отримання відповідної дозвільної документації (в даному випадку - повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що реєструється Держархбудінспекції України на підставі виданого місцевим органом архітектури будівельного паспорту та дає право забудовнику виконувати будівельні роботи, в тому числі з реконструкції в межах існуючої будівлі).

За результатами перевірки складено акт про перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 03 грудня 2015 року, протокол № 161 від 03 грудня 2015 року про адміністративне правопорушення, надано припис про зупинення будівельних робіт № 158 від 07 грудня 2015 року (під час перевірки було зафіксовано проведення будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельному паспорту забудови земельної ділянки) та внесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності № 157 від 03 грудня 2015 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою. Після смерті матері вони отримали разом з іншими спадкоємцями за законом спадщину в жилому будинку на АДРЕСА_1 . Реального розподілу чи виділу часток співвласників не проводилось і успадкована частина жилого будинку знаходиться в спільному користуванні всіх співвласників, в тому числі і сторін по справі.

В 2010 році ОСОБА_2 без згоди інших співвласників будинковолодіння на АДРЕСА_1 зніс частину приміщень будинку: коридор, веранду, кладову та погріб.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної і моральної шкоди суд зобов`язав ОСОБА_2 привести у попередній стан прибудову а-2, а-3 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3) в будинку АДРЕСА_1 у відповідності до характеристик у технічному паспорті до перебудови їх в приміщення а-4, яку зобов`язано знести (прибудову) рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2012 року.

На виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року в 2015 році ОСОБА_2 розпочав проводити будівельні роботи з реконструкції прибудов а-2, а-3 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3) в будинку АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 вважає, що відновлення знесених ОСОБА_2 приміщень проводиться з неякісних матеріалів, без відповідних дозвільних документів та в розмірах, що не відповідають даним технічного паспорту від 02 червня 2006 року.

Суд першої інстанції зазначав, що дана прибудова не відповідає технічному паспорту та є самочинною.

Поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил (частина перша статті 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

За змістом частин четвертої, сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, співвласником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені співвласником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються із нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України, відповідно до яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив розпочату ним влітку 2015 року реконструкцію прибудови а-2, а-3 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3) в будинку АДРЕСА_1 виконанням рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року. Приведення прибудов в попередній стан передбачає відтворення їх в тих розмірах, в яких дані приміщення перебували до їх знесення, а технічні характеристики яких відображені в технічному паспорті на будинковолодіння станом на 02 червня 2006 року.

Відповідно до статті 152 ЖК України визначено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Актом головного державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Назаренко Є. І. від 29 травня 2015 року було перевірено виконання відповідачем ОСОБА_2 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року, яким встановлено, що прибудови а-2, а-3 (приміщення 1-1, 1-2, 1-3) в будинку АДРЕСА_1 приводяться в попередній стан відповідно до характеристик у технічному паспорті станом на 02 червня 2006 року.

Виконання робіт ОСОБА_2 не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Наданий ОСОБА_1 . акт державного виконавця від 29 серпня 2017 року колегія суддів апеляційного суду не вважала належним та допустимим доказом, так як даний акт складено без присутності відповідача ОСОБА_2 головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС м. Черкаси Тімофеєвим В. С., в провадженні якого не перебуває виконавче провадження по виконанню рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2014 року. Крім того даний доказ добутий вже після винесення рішення судом першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 фактично доводить факт порушення відповідачем ОСОБА_2 норм ДБН при реконструкції прибудови а-2, а-3, а не факту самочинного будівництва.

Таким чином позивачем не доведено невідповідність спірного будівництва будівельним та технічним нормам, необхідності отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт по приведенню у попередній стан прибудов за рішенням суду, наявність фактів істотного порушення прав та інтересів інших осіб, неможливість усунення допущених відповідачем порушень.

Доводи касаційної скарги щодо переоцінки доказів не впливають на вирішення скарги, оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводиться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська