Справа № 323/1255/18
Провадження № 2/323/63/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2019 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді -ОСОБА_1,
при секретарі - за участі: представника позивача представника відповідача представника третьої особи -ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_4, про визнання договору дійсним та визнання права власності на частину будинку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу від 05.11.2016 року 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Микільське, вул. Молодіжна, 11, та визнати за нею право власності на 1/2 частини будинку (а саме квартири № 1 загальною площею 49,8 кв.м.), що знаходиться за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Микільське, вул. Молодіжна, 11.Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 05.11.2016 року вона придбала у відповідача частину спірного будинку та сплатила відповідачу обумовлені кошти у розмірі 35000,00 грн., про що надано відповідну розписку. Відповідач передав їй правовстановлюючі документи на будинок, ключі від будинку та вона на даний час проживає в цьому будинку. Посилаючись на те, що продавець ухиляється від нотаріального посвідчення договору, оскільки виїхав з с. Микільське і його місцезнаходження не відоме, просила позов задовольнити з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України.

Ухвалою суду від 30.05.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Також зазначила, що позивач зверталася до доньки відповідача ОСОБА_4, з метою посвідчити договір купівлі-продажу, однак вона відмовилася. Письмовий договір купівлі-продажу не укладався, а була укладена лише розписка про передачу грошових коштів та документів на будинок.

Представник відповідача, яка також є третьою особою по справі, заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач не зверталася до відповідача із проханням посвідчити договір. Також надавала письмові пояснення, в яких зазначила, що позивач під час домовленості про продаж будинку вказала, що земельна ділянка біля будинку їй не потрібна. Коли позивач почала проживати в спірному будинку, то ще залишалися речі відповідача, які вона потроху забирала. Однак згодом відносини між нею та позивачем погіршилися, виник спір щодо земельної ділянки та речей, які залишилися в будинку. Вказала, що вона почне вчиняти дії щодо оформлення всіх необхідних документів, якщо позивач сплатить їй 15600,00 грн. та візьме на себе витрати на оформлення документів.

Представник третьої особи підтримала позовні вимоги.

Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 є власником 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Микільське, вул. Молодіжна, 11, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.32).

05.11.2016 року було складено розписку наступного змісту: «ОСОБА_4 одержала гроші в сумі 31 тисяча гривень за будинок за адресою: с. Микільське, вул. Молодіжна, 11-1, віддали новим хазяїнам документи: домову книгу для прописки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в присутності двоюрідної сестри ОСОБА_12 і хазяїна будинку ОСОБА_9. Борг за будинок в сумі 4 тис. гривень на протязі 4-х місяців на березень 2017 року зобовязані мені віддати».

Також на даній розписці містяться підписи ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_11

Після підписів зазначених осіб на розписці є напис «30.12.2016 року ОСОБА_6 повністю розрахувалася за будинок. 15.01.2017 року. ОСОБА_4, підпис».

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона була присутня при складенні розписки від 05.11.2016 року. Вона знає, що сторони домовилися щодо продажу спірного будинку. За цією розпискою було передано 1000 доларів США та 5000 гривень.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ст.203 ЦК України).

Згідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ст.640 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України)

Відповідно до ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.657 ЦК України).

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Отже, однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Такий же висновок було висловлено у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц, згідно до якого «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».

Як видно із матеріалів справи та пояснень сторін, позивач та відповідач усно домовилися про продаж спірного будинку, який належить відповідачу. Письмовий договір купівлі-продажу вищезгаданого будинку сторонами не укладався.

Для підтвердження домовленості та отримання згідно до неї певних грошових коштів, було складено лише розписку від 05.11.2016 року.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що між сторонами на даний час не досягнуто згоди щодо ціни спірного будинку, оскільки представник відповідача вказала про додаткові кошти, які повинні бути сплачені за продаж будинку, тому відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору до виплати цих коштів.

Оскільки передача грошових коштів відповідачу не свідчить про набуття права власності на нерухоме майно за відсутності нотаріально посвідченого договору, суд виходить із відсутності правових підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказану нерухомість.

Позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Розписка, яка міститься у матеріалах справи є лише письмовим доказом виникнення боргових зобов'язань.

У звязку із зазначеним в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_4, про визнання договору дійсним та визнання права власності на частину будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18.01.2019 року.

Суддя О.П. Гуцал